Справа № 2а-1298/12/0770
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 876/2019/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В.,Макарика В.Я. ,

з участю секретаря - Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Територіальної державної інспекції з питань праці в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2012 року в адміністративній справі за позовом Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства до Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області про визнання неправомірними дій та скасування припису,

встановив :

Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулося до суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області про визнання протиправними дій щодо призначення перевірки та включення в акт перевірки питань, які виходять за межі компетенції Територіальної державної інспекції з питань праці в Закарпатській області, визнання протиправним та скасування припису Територіальної ержвної інспекції з питань праці у Закарпатській області №07-01-028/0374-0383 від 28 квітня 2012 року.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2012 року адміністративний позов Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства було задоволено повністю. Визнано протиправними дії Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області щодо призначення перевірки у Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, результати якої зазначені в акті Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області № 07-01-028/0374 від 28.04.2012 року. Визнано протиправним та скасовано припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області №07-01-028/0374-0383 від 28.04.2012 року.

Із таким судовим рішенням не погодилася Територіальна державна інспекція праці у Закарпатській області та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт у скарзі, зокрема, зазначив, що суд першої інтонації дійшов неправильного висновку про незаконність проведення перевірки через її непогодження з центральним органом виконавчої влади, оскільки підставою для проведення позапланової перевірки була скарга громадянина щодо порушення її прав, а тому згідно Порядку проведення перевірки стану додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводяться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №72 від 21 березня 2003 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.06.2003 року за №432/7753, інспектор мав право безперешкодно в будь-який час без попереднього повідомлення перевірити позивача. Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства кваліфікується як підприємство, а тому, жодних обмежень у проведенні перевірки не було. Припис є законним і спрямований на усунення порушень трудового законодавства.

У судовому засіданні представник позивача Левицький А.О. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що судом належним чином з»ясовано обставини справи та дано належну оцінку встановленим фактам. Оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Представник апелянта в судове засідання повторно не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2012 року заступником начальника Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області Турянським Я.І. за дорученням начальника на підставі звернення ОСОБА_3 було проведено первинну позапланову перевірку Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства за тематикою «додержання норм трудового законодавства України».

За наслідками перевірки складено відповідний акт №07-01-028/0374, згідно якого встановлено, що на підприємстві не укладений колективний договір, не затверджені станом на 27.04.2012 року положення про нові структурні підрозділи та посадові інструкції для кожного із працівників, що попередженій про наступне звільнення ОСОБА_3 безпідставно не запропоновано іншу роботу одночасно з попередженням про наступне вивільнення, що про наступне вивільнення працівника попереджено державну службу зайнятості лише на наступний день.

З метою усунення порушень того ж дня заступником начальника Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області Турянським Я.І. винесений припис №07-01-028/0374-0383, яким зобов'язано позивача у місячний строк забезпечити укладення в Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства колективного договору відповідно до статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди», у всіх новоутворених структурних підрозділах забезпечити наявність відповідних положень, а також забезпечити працівників цих підрозділів належними посадовими інструкціями, з якими їх ознайомити під розпис відповідно до статті 29 КЗпП України, у разі проведення в установі звільнень з підстав передбачених статті 40 пункту 1 КЗпП України, чітко дотримуватися порядку звільнення, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, стосовно одночасної пропозиції працівнику іншої роботи на тому ж підприємстві, установі, організації, а також одночасно з цим доводити до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, та розміру оплати праці.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність призначення перевірки з таких підстав.

Відповідно до п. 4.1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 N 386/2011, Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Згідно 6.5 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 N 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та законодавством про зайнятість.

Порядок проведення перевірок інспекціями праці на час виникнення спірних правовідносин було регламентовано Порядком проведення перевірки стану додержання

законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженим Наказом Міністерства праці тасоціальної політики України 21.03.2003 р. N72, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 червня 2003 р. за N432/7753.

Згідно п. 1.2. цей Порядок визначає процедуру здійснення державного нагляду

і контролю за додержанням законодавства про працю (крім питань охорони праці) та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування: від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; на випадок безробіття на підприємствах,в установах і організаціях усіх форм власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю.

Пунктом 1.3. Порядку встановлено, що посадові особи Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю (далі - Держнаглядпраці)та територіальних державних інспекцій праці далі -ТДІП)головні державні інспектори праці, їх заступники, державні інспектори праці) контролюють додержання законодавства про працю та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині забезпечення прав і гарантій застрахованих осіб шляхом проведення перевірок роботодавців та робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 1.4. Порядку перевірки, що проводяться посадовими особами Держнаглядпраці та ТДІП, можна підрозділити на: планові та позапланові; за дорученням керівництва Держнаглядпраці та ТДІП, правоохоронних органів; за пропозиціями установ,організацій; за зверненнями громадян.

Пунктом 4.1 встановлено, що за результатами кожної перевірки обов'язково складається акт перевірки, а в разі виявлення порушень - припис (додаток 2) щодо їх усунення.

Відповідно до преамбули Закону України від 05.04.2007 року N 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

За визначенням ст. 1 цього Закону державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до абзацу 5 статті 6 Закону України від 05.04.2007, № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" підставами для позапланової перевірки є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

Позивач у позовній заяві визначив зміст позовних вимог і просив визнати протиправними дії відповідача, які полягали у призначенні перевірки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позапланову перевірку було призначено за зверненням працівниці ОСОБА_3 щодо порушення трудового законодавства, тобто у відповідача були підстави для призначення позапланової перевірки.

Твердження суду про протиправність призначення перевірки у зв»язку з відсутністю згоди Державного комітету лісового господарства на проведення перевірки є безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачено необхідність згоди на проведення позапланової перевірки саме центрального органу виконавчої влади, якому підпорядкований перевіряємий суб»єкт.

Крім того, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено необхідність згоди центрального органу виконавчої влади не на призначення перевірки, а саме на проведення позапланового заходу.

Таким чином підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо призначення перевірки (як сформульовано позовні вимоги) немає.

Позовні вимоги щодо визнання протиправним включення до акту перевірки відомостей, колегія суддів вважає також підставними, оскільки акт - службовий документ, який стверджує факт проведення перевірки діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства. В свою чергу, діяльність із складання актів перевірок є службовою діяльністю працівників інспекції на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації. Наявність акту перевірки чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності підприємства.

Виходячи з наведеного, дії контролюючого органу щодо викладення в акті перевірки певних висновків, а також щодо використання складеного за результатами проведеної перевірки акту в службовій діяльності, зокрема, при проведенні перевірок інших суб'єктів господарювання не порушують права чи інтереси особи, не впливають на її суб'єктивні права та обов'язки, а відтак підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Щодо правомірності спірного припису необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 11 КЗпП України та ст..2 Закону України «Про колективні договори та угоди», колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи.

Отже, аналізуючи норми зазначених Законів, колегія суддів звертає увагу, що колективний договір укладається на всіх підприємствах, в установах і організаціях, що характеризуються двома ознаками: 1) використовують найману працю; 2) мають права юридичної особи. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність обов'язку сторін укласти колективний договір.

Крім того, обов'язковість укладення колективного договору на підприємствах випливає із формулювання ч. 7 ст. 65 Господарського Кодексу України, де, зокрема, зазначено, що на всіх підприємствах, що використовують найману працю, між власником або уповноваженим ним органом і трудовим колективом або уповноваженим ним органом повинен укладатись колективний договір".

У даному випадку позивач є юридичною особою, використовує найману працю, тобто, на нього розповсюджуються норми щодо обов'язковості укладення колективного договору.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вимоги пункту 1 спірного припису є правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах законодавства.

Щодо правомірності вимог пункту 2 припису слід врахувати таке.

Посадові інструкції, так само як колективний договір та правила внутрішнього трудового розпорядку, повинні бути на кожному підприємстві.

Така вимога міститься у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженому наказом Мінпраці від 29 грудня 2004 року № 336 (далі Довідник кваліфікаційних характеристик), пункт 6 якого саме і передбачає необхідність розроблення та затвердження посадових інструкцій керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців. Цей Довідник кваліфікаційних характеристик є нормативним документом, обовязковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності.

Посадова (робоча) інструкція локальний нормативний документ, який регламентує основні завдання, обовязки, права, знання, відповідальність, кваліфікаційні вимоги та відносини за професією (посадою) працівника на підприємстві. Крім того, вона є первинним документом, який має юридичну силу та всіляко сприяє правому захисту на підприємстві. Посадові (робочі) інструкції доповнюють з-поміж усього іншого нормативно-правову базу трудової діяльності підприємства, забезпечують обєктивність під час добору кадрів, проведення атестації робочих місць, допомагають коригувати розподіл завдань між працівниками та координують діяльність щодо їх заохочення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових (робочих) обовязків, сприяють чіткому та соціально справедливішому визначенню диференціації оплати праці.

Посадові (робочі) інструкції складаються для усіх посад (професій), що зазначені в штатному розписі.

Отже підстав для скасування припису в цій частині немає.

Щодо вимог інспекції у приписі про дотримання в разі звільнення працівників вимог, встановлених ст. 49-2 КЗпП України, то такі є законними, оскільки перевіркою було встановлено, що відовідач повідомив центр зайнятості не одночасно з попередженням працівника про звільнення, а наступного дня.

Доводи позивача про відсутність порушень трудового законодавства, що встановлено постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2012 року (яка набула законної сили), є безпідставними, оскільки цим судовим рішенням підтверджено законність саме звільнення ОСОБА_3 з посади згідно наказу від 8 травня 2012 року, який було винесено після здійснення перевірки та винесення припису.

При цьому у самому приписі позивача зобов»язано у майбутньому дотримуватися вимог законодавства, що встановлені ст. 49-2 КЗпП України, зокрема щодо одночасного повідомлення центру зайнятості про звільнення працівників, що є законною вимогою.

Твердження, викладені в постанові суду першої інстанції, щодо доведеності протиправності припису з огляду на встановлені апеляційним судом Закарпатської області факти, викладені постанові від 5 липня 2012 року, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, є безпідставними, оскільки це судове рішення стосується наявності в діях керівника підприємства складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КпАП України.

Частиною 1 та 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оскільки у даній справі предметом спору є правомірність вимог інспекції щодо дотримання вимог трудового законодавства, суд першої інстанції при вирішенні справи безпідставно взяв за основу лише судове рішення у справі про адміністративне правопорушення, не дослідивши законність самого припису.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки таким вимогам постанова Закарпатського окружного адміністративного суду не відповідає, то, відповідно до статті 202 КАС України, вона підлягає скасуванню, з ухваленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Територіальної державної інспекції з питань праці в Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2014 року в адміністративній справі № 2а -0770/1298/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В.Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 16 червня 2015 року.