Справа № 2а/334/292/14 (334/9498/14-а)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/6173/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2014 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції) ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 32-35), просив: поновити строки звернення до суду; визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (далі відповідач, УПФ) щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати йому, як інваліду ІІІ групи, додаткової пенсії згідно з ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2014 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року (включно), з урахуванням проведених виплат.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, суди попередніх інстанцій, вийшовши за межі заявлених вимог, адміністративний позов задовольнили частково: визнали протиправними дії УПФ щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу, як інваліду 3 групи, державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст. ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 02.04.2014 року по 15.08.2014 року включно, з урахуванням різниці виплачених сум; зобов'язано УПФ здійснити нарахування і виплату позивачу додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 02.04.2014 року по 15.08.2014 року включно, з урахуванням виплачених сум; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі відповідач заявив вимоги про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги УПФ зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду; судами попередніх інстанцій задоволено позовні вимоги які не були заявлені; у позивача відсутнє право на пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та не звертався із заявою про переведення його на інший вид пенсії.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в УПФ та отримує основну і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи що відповідачем протиправно здійснено розрахунок його додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, позивач звернувся до суду.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Суд касаційної інстанції вважає, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального права від яких прямо залежало правильне по суті вирішення справи.

Частиною 2 статті 159 КАС України встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства;

5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом трьох днів з дня надходження позовної заяви до адміністративного суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення позовної заяви без руху, та не пізніш наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Про залишення позовної заяви без розгляду, відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач оскаржує дії відповідача починаючи з 01.01.2014 року.

В свою чергу, за захистом своїх прав позивач звернувся лише 02.10.2014 року, тобто з пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи (а.с. 11) позивач просив про поновлення строків звернення до суду, однак суди попередніх інстанцій не надали цим обставинам жодної оцінки та не дослідили питання поважності пропуску цього строку, не прийняли та не мотивували з приводу цього своїх рішень та всупереч вимог ст. 100 КАС України судом першої інстанції, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, не було постановлено ухвалу про поновлення чи відмову у поновленні строків звернення до суду.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не дослідили доказів та не встановили обставин повязаних з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та чи наявні підстави для визнання таких поважними чи не поважними.

Крім того, суди попередніх інстанцій вирішуючи спір, покликались на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує основну і додаткову пенсію відповідно до ст.ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В свою чергу, як в запереченнях на адміністративний позов, апеляційній та касаційній скаргах відповідач зазначає, що пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України «Про державну службу», однак судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки вказаним обставинам та належним чином не досліджено який саме вид пенсії призначено позивачу. Чи звертався позивач до відповідача із заявою про переведення із одного виду пенсії на інший.

За змістом частини 1 статті 51 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно ч. 1 ст. 137 КАС України позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Однак, судом першої інстанції, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, в порушення ст.ст. 51, 137 КАС України, не прийнято ухвалу за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог.

Відтак, вказані грубі порушення процесуального права призвели фактично до розгляду матеріально-правових вимог в даній справі, які позивач не вимагав вирішувати.

З огляду на це, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що суди попередніх інстанцій не дослідили дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом, не встановили обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допустили порушення норм процесуального права, а тому рішення судів ухваленні з порушенням положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі № 334/9498/14-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський