Справа № 825/1863/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/1863/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача Коворотного М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 08.05.2015 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач сплачувала авансові внески зі сплати єдиного податку фізичною особою-підприємцем до 20 числа (включно) поточного місяця, як це і передбачено п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, однак установами банку кошти було перераховано невчасно. В силу п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІІІ переказ є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення (а. с. 21-22), в яких зазначив, що відповідно до акту камеральної перевірки 08.05.2015 № 734/25-26-17-05-18 контролюючим органом встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 було порушено строки сплати узгодженого податкового зобовязання по єдиному податку з фізичних осіб. Згідно облікової картки платника єдиного податку станом на 20.08.2012, 20.10.2012, 20.11.2012, 20.04.2013, 20.06.2013, 20.08.2013, 20.09.2013, 20.10.2013, 20.12.2013, 20.02.2014, 20.03.2014, 20.04.2014, 20.07.2014, 20.09.2014 у позивача рахувалась заборгованість.

Отже, враховуючи всю сукупність наведених обставин ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області вважає свої дії правомірними, а оскаржуване податкове повідомлення- рішення таким, що винесене із дотриманням норм податкового законодавства і просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 16.10.2009, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 (а. с. 11), перебуває на податковому обліку ДПІ у м. Чернігові з 16.10.2009, що підтверджується актом камеральної перевірки (а. с. 12), що не заперечується сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України не потребує доказування.

Державною податковою інспекцією у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області було проведено камеральну перевірку щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобовязань по єдиному податку з фізичних осіб, за результатом даної перевірки було скадено акт від 08.05.2015 № 734/25-26-17-05-18/НОМЕР_2 (а. с. 12).

На підставі акту та викладених у ньому порушень ДПІ у м. Чернігові було прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 № (а. с. 13), яким позивачу нараховано штраф у розмірі 1619,10 грн.

Досліджуючи факт визначеного позивачу порушення, судом враховано, що в силу п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом. А згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Також, судом встановлено, що сплати єдиного податку було проведено в установах банку 20.08.2012, 20.10.2012, 20.11.2012, 19.04.2013, 20.06.2013, 20.08.2013, 20.09.2013, 18.10.2013, 20.12.2013, 20.02.2014, 20.03.2014, 18.04.2014, 18.07.2014, 19.09.2014, що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 6-10).

Відповідно до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи.

Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон України № 2346-ІІІ) переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Згідно п. 22.4 ст. 22 Закону України № 2346-ІІІ під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно з пунктом 8.1 ст. 8 Закону України № 2346-ІІІ банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Таким чином, це банк здійснив переказ коштів у перший операційний день, оскільки позивач здійснив оплати у післяопераційний час, що не передбачено законом.

Отже, оскільки банком, обслуговуючим платника податків - позивача, були прийняті платіжні доручення на сплату всієї суми податку у строки, передбачені пп. 267.5.2 п. 267.5 ст. 267 ПК України, то відсутні як підстави для нарахування пені, так і підстави для вимоги про сплату сум податку, незарахованих до бюджету банком.

Таким чином, суд визнає, що відповідач прийшов до помилкового висновку про несвоєчасність сплати самостійно визначеного грошового зобовязання.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу визначення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно ч. 2. ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06.04.2004 за № 8/140, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.07.2010 № К-19590/07, від 10.06.2010 у справі № К-21457/07 та від 04.07.2013 у справі № К/800/34726/13 (825/1031/13-а).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 08.05.2015 № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан