Справа № 2а-6111/10/0670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/9991/6277/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Коростенської обєднаної державної податкової інспекції Житомирської області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року

у справі № 2а-6111/10/0670

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до Коростенської обєднаної державної податкової інспекції Житомирської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Коростенської обєднаної державної податкової інспекції Житомирської області (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 08 квітня 2010 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2010 року у задоволені позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2010 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Коростенської ОДПІ Житомирської області № /0 від 08 квітня 2010 року про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 77369,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 38685,00 грн.

В касаційній скарзі Коростенська ОДПІ Житомирської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року і прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Коростенська ОДПІ Житомирської області провела позапланову виїзну перевірку приватного підприємця ОСОБА_1 щодо правових відносин з платниками податків ЗАТ «Київ-Агроранс» за серпень 2007 року, вересень 2007 року, грудень 2007 року, березень 2008 року та з ТОВ «Втортех» за лютий 2007 року, березень 2007 року, травень 2007 року, липень 2007 року, за результатами якої був складений акт № 89/117/17-02/НОМЕР_1 від 29 березня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, на 77369,00 грн. (в тому числі: за лютий 2007 року в розмірі 17882,00 грн., за березень 2007 року в розмірі 770,00 грн., за травень 2007 року в розмірі 10032,00 грн., за липень 2007 року в розмірі 8014,00 грн., за серпень 2007 року в розмірі 14382,00 грн., за вересень 2007 року в розмірі 2080,00 грн., за грудень 2007 року в розмірі 237112,00 грн., за березень 2008 року в розмірі 497,00 грн.)

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість згідно податкових накладних, виписаних ТОВ «Втортех» (згідно договору поставки від 05 січня 2007 року № 050107-01) та ЗАТ «Київ-Агротранс» (згідно договору купівлі-продажу від 04 січня 2007 року № 01/04/01/07), з огляду на те, що згідно інформації, отриманої від Броварської ОДПІ Київської області (лист від 25 серпня 2009 року від 3147/7/232/595), ДПІ у Печерському районі м. Києва (лист від 21 липня 2009 року № 17098/7/23-1210) та від ліквідатора ЗАТ «Київ-Агротранс» - Гусара І.О. (відповідь від 04 серпня 2009 року №08/246), ТОВ «Втортех» та ЗАТ «Київ-Агротранс» не мали будь-яких фінансово-господарських відносин з приватним підприємцем ОСОБА_1

08 квітня 2010 року Коростенська ОДПІ Житомирської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 116054,00, у тому числі: 77369,00 грн. за основним платежем, 38685,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що визначення податковим органом позивачу суми податкового зобовязання з податку на додану вартість згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення є правомірним, оскільки позивачем не було надано належних доказів на спростування інформації, наданої Броварською ОДПІ Київської області та ліквідатором ЗАТ «Київ-Агротранс» - Гусара І.О. на запити податкового органу про проведення зустрічної звірки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду податок на додану вартість, сплачений у складі вартості придбаних у ТОВ «Втортех» та ЗАТ «Київ-Агротранс» товарів, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаними субєктами господарювання підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку податкового кредиту, регулюються статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податків права на включення сплачених ним у складі вартості придбаних товарів сум податку до складу податкового кредиту із фактичною поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, реальність господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «Втортех» (згідно договору поставки від 05 січня 2007 року № 050107-01) та ЗАТ «Київ-Агротранс» (згідно договору купівлі-продажу від 04 січня 2007 року № 01/04/01/07) товарів підтверджується податковими та видатковими накладними, квитанціями до прибуткового касового ордеру (арк. справи 47-53, 65-81).

Крім іншого, судом апеляційної інстанції було встановлено, що придбана у ТОВ «Втортех» та ЗАТ «Київ-Агротранс» продукція була реалізована позивачем іншим субєктами господарювання, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами, а саме: видатковими накладними (номенклатура товарів у яких відповідає номенклатурі товарів, вказаній у видаткових накладних, виписаних ТОВ «Втортех» та ЗАТ «Київ-Агротранс») та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей (арк. справи 82-172).

Отже, позивачем були виконані всі необхідні умови, передбачені статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість», для формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Втортех» та ЗАТ «Київ-Агротранс».

При цьому, судом апеляційної інстанції було правомірно враховано, що у відповіді від 25 серпня 2009 року від 3147/7/232/595 Броварська ОДПІ Київської області просила відповідача уточнити реквізити контрагента (ПП ОСОБА_1) на направити на її адресу копії документів), а у відповіді від 04 серпня 2009 року №08/246 ліквідатор ЗАТ «Київ-Агротранс» - Гусара І.О. вказав на те, що після 18 червня 2007 року (дати призначення його ліквідатором) не було господарських відносин з ПП ОСОБА_1, тоді як договір № 050107-01 між позивачем та ЗАТ «Київ-Агротранс» був укладений 05 січня 2007 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Коростенської ОДПІ Житомирської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Коростенської обєднаної державної податкової інспекції Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна