Справа № 2а-12563/09/2570
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/28404/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Кошіля В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Коропського районного центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Страус» про стягнення протиправно отриманої допомоги по безробіттю, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Коропського районного центру зайнятості на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2009 року Коропський районний центр зайнятості (далі позивач, Центр) звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_4 (далі відповідач) суму виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 10568,47 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем не підтверджено належними доказами факт працевлаштування ОСОБА_4 у СТОВ «Страус», тобто належності його до категорії зайнятого населення та отримання ним будь-яких доходів в період надання допомоги по безробіттю (2008-2009 років), а відтак відсутні і підстави для стягнення коштів з відповідача.

У поданій касаційній скарзі позивач заявив вимоги про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, Центр зазначає, що ОСОБА_4 в період надання йому статусу безробітного (2008-2009 років), отримана заробітна плата в сумі 765,04 грн., вказане підтверджується касовим ордером СТОВ «Страус» від 10.05.2009 року № 6, а тому відповідач відносився до категорії зайнятого населення, а кошти по безробіттю, виплачені ОСОБА_4 позивачем, були отримані ним протиправно та підлягають стягненню.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 надано статус безробітного та виплачена допомога по безробіттю в сумі 10568,47 грн., що підтверджується наказом Центру від 04.11.2008 року № НТ081104 та даними про виконані платежі (а.с. 17-19).

12.11.2009 року посадовими особами Центру проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», за результатами якого складено акт № 213. У акті зазначено, що ОСОБА_4 під час перебування на обліку в центрі зайнятості працював у СТОВ «Страус» неповний робочий день та отримував доходи (а.с. 7).

Відповідно до наказу позивача від 12.11.2009 року № 61 відповідачу запропоновано повернути виплачені кошти в сумі 10568,47грн. на рахунок Центру в добровільному порядку. Кошти на даний час відповідачем не повернуто.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про зайнятість населення» Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307 (далі - Порядок).

Відповідно до пп. «б» ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (п. 5.5 Порядку).

Згідно п.п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62 постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг з огляду на вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (тут і далі в редакції чинній на момент виненкнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що доказів про укладення трудового договору між відповідачем та СТОВ «Страус», позивачем суду не надано. В наказі СТОВ «Страус» про прийняття на роботу ОСОБА_4 від 01.09.2008 року № 1 та звільнення його з роботи від 05.09.2009 року № 4 відсутній запис про ознайомлення.

Крім того, позивачем також не надано відомості СТОВ «Страус» про розрахунок заробітної плати за період 2008 - 2009 роки та табель обліку використання робочого часу відповідачем.

Також суди встановили, що твердження позивача про те, що ОСОБА_4 в період надання йому статусу безробітного (2008-2009 року), отримана заробітна плата в сумі 765,04 грн., відповідно до касового ордеру СТОВ «Страус» від 10.05.2009 року № 6, є помилковими, оскільки відповідач звертався до прокуратури з питань невиплати заробітної плати в сумі 765,00 грн. за період 2006-2007 року і саме вказаним ордером йому виплачена заборгованість по цій сумі за зазначений період. Вказана обставина не впливає на статус відповідача як безробітного.

На підставі наведеного, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що, в даному випадку, позивачем не підтверджено належними доказами факт працевлаштування ОСОБА_4 у СТОВ «Страус», тобто належності його до категорії зайнятого населення та отримання ним будь-яких доходів в період надання допомоги по безробіттю (2008-2009 років), а відтак відсутні і підстави для стягнення коштів з відповідача.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Коропського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі № 2а-12563/09/2570 без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

В.В. Кошіль