Справа № 802/999/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2015 р. Справа № 802/999/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Кошевого Б.А.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Бохоницька сільська рада Вінницького району Вінницької області

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,00 га (кадастровий номер :01:009:0013) на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області у власність та скасувати лист-відмову № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року, визнати протиправним порушення відповідачем вимог строків, встановлених ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в термін, передбачений чинним законодавством, та надати позивачу земельну діяльну у власність.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.02.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради він подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства. Однак, відповідач не надав остаточної відповіді на таке звернення ні у строк, передбачений ч. 9 ст. 118 ЗК України, ні у строк, встановлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". Тільки 07.04.2015 року листом за № 31-2-0.3-7032/2-15 Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило про відмову у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на те, що на картографічних матеріалах не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг і проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач. Крім того, запроектована земельна ділянка відводиться за рахунок пасовищ, які розташовані поряд з населеним пунктом, що не відповідає громадським інтересам жителів сільської місцевості. Позивач ОСОБА_3 вважає вказану відмову протиправною, оскільки при зверненні до відповідача ним було дотримано вимог закону, а розроблений проект землеустрою погоджений з усіма необхідними органами і передбачає розмір прибережної захисної смуги, яка межує, але не заходить на спірну земельну ділянку. Відтак, у відповідача не було законних підстав відмовляти у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого (селянського) господарства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та надав пояснення згідно з наведеними у позовній заяві обґрунтуваннями. Просить суд адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2015 року на підставі ст. 55 КАС України в порядку процесуального правонаступництва судом проведено заміну ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області правонаступником ОСОБА_4 управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов заперечив та пояснив, що позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки такий проект не відповідає чинному законодавству. Зокрема, всупереч рекомендаціям Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької облдержадміністрації на картографічних матеріалах технічної документації із землеустрою не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Крім того, по всій довжині запроектованої земельної ділянки проходить 10-кіловатна лінія електропередач. Проте, як на кадастрових планах, так і на актах перенесення в натуру (на місцевість) меж зон обмежень (обтяжень) та сервітутів не відображено вказану відстань від ЛЕПу, а у проекті землеустрою відсутній перелік обмежень у використанні земельної ділянки. Також проект не погоджено із енергопідприємством, на балансі якого знаходиться ЛЕП. Крім того, спірна земельна ділянка відводиться за рахунок пасовищ, які використовуються жителями села Бохоники для випасання худоби, а врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою є обов'язковим згідно із приписами ст. 48 Закону України "Про землеустрій". Відтак, позивачу необхідно звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання у власність запроектованої земельної ділянки. Водночас представник відповідача зазначив, що після усунення вищевказаних недоліків та порушень проект землеустрою буде затверджено, а земельна ділянка передана у власність.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2015 року на підставі ч. 2 ст. 53 КАС України Бохоницьку сільську раду Вінницького району Вінницької області (далі Бохоницька сільська рада) залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору.

Представник третьої особи на неодноразові виклики суду не з'явився та пояснень по суті спору не надав. Разом із тим, 22.04.2015 року до суду надійшов лист Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 88 від 22.04.2015 року, у якому третя особа просить здійснювати розгляд справи за відсутності її представника та при вирішенні справи врахувати, що сільська рада заперечує проти адміністративного позову ОСОБА_3, оскільки спірна земельна ділянка використовується громадою села Бохоники для випасання худоби.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Встановлено, що 11.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться на території Бохоницької сільської ради (а.с. 63).

ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області № 31-2-0.3-8777/2-14 від 09.10.2014 року у наданні вказаного дозволу було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в судовому порядку. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2014 року у справі № 802/3947/14-а відповідний адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано лист-відмову ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області від 09.10.2014 року № 31-2-0.3-8777/2-14 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.09.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га на території Бохоницької сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення у власність (кадастровий номер :01:09 на кадастровому плані з каталогом координат, масштабом 1:2500 позначена як ділянка № 2) із врахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 13-16). Вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

27.01.2015 року ОСОБА_4 управлінням Держземагенства у Вінницькій області винесено наказ № 2-237/15-15-СГ, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,500 га на території Бохоницької сільської ради із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення до межі прибережної захисної суми для ведення особистого селянського господарства (а.с. 17).

28.01.2015 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" укладено договір № 26ПВ про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 20-22).

17.02.2015 року через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради позивач подав клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту з метою ведення особистого (селянського) господарства, до якого долучив проект землеустрою (технічна документація) та копію витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 23).

Листами від 16.03.2015 року № 31-2-0.3-5005/2-15 та № 31-2-0.3-5006/2-15 Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3 про те, що розгляд його клопотання триває, проводиться збір необхідної інформації і про остаточні результати заявника буде повідомлено додатково (а.с. 51-52).

Листом за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року Головне управління Держземагенства у Вінницькій області повідомило позивача, що у документації не враховано рекомендації Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації, а саме на картографічних матеріалах не відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Крім того, по всій довжині запроектованої земельної ділянки проходить 10-кіловатна лінія електропередач, а тому проект потребує погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач. Також земельна ділянка відводиться за рахунок пасовища, яке розташоване поряд з населеним пунктом. Отже, з метою уникнення соціальної напруги заявнику рекомендовано звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання цієї земельної ділянки у власність. Після доопрацювання проектна документація може бути по суті розглянута ОСОБА_4 управлінням Держземагенства у Вінницькій області (а.с. 25).

Не погодившись із вищевказаною відмовою у затвердженні проекту землеустрою, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Перевіряючи законність такої відмови суб'єкта владних повноважень, суд керується наступними мотивами.

Спірні правовідносини регулюються насамперед Конституцією України та Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Крім того, частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Положення), Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно з пп. 6-1 п. 4 Положення Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області відносився розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.

Позивач вважає протиправними дії ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки його клопотання про затвердження проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

Так, частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 також посилається на норми статті 20 Закону України "Про звернення громадян", згідно з якою звернення громадян розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Проте суд зауважує, що вищевказані положення Земельного кодексу України є спеціальними по відношенню до положень Закону України "Про звернення громадян". Відповідно при наявності розбіжностей між загальним і спеціальним нормами перевагу слід надавати останнім, якщо вони не скасовані прийнятим пізніше загальним актом.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що розгляд та вирішення клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки відповідач повинен був здійснити з дотриманням вимог спеціального закону Земельного кодексу України, тобто у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту, як це передбачено частиною 9 статті 118 Кодексу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 клопотання про затвердження проекту землеустрою подав через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради 17.02.2015 року, до якого долучив проект землеустрою (технічну документацію) та копію витягу з Державного земельного кадастру.

Вказане клопотання в оригіналі долучене до матеріалів справи (а.с. 214). При цьому із наявної на ньому відмітки у вигляді штрихкодування вбачається, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області фактично отримало таке клопотання 23.02.2015 року за вх. № 31-8143/0/1-15. Отже, на переконання суду, саме з цієї дати необхідно обчислювати встановлений частиною 9 статті 118 ЗК України строк для прийняття відповідачем рішення про затвердження чи відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивачу.

Натомість з матеріалів справи слідує, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області остаточну відповідь на клопотання ОСОБА_3 надало лише 07.04.2015 року, а саме листом за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року, тобто з істотним перевищенням двотижневого строку розгляду такого клопотання.

При цьому необхідності у здійсненні обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації щодо спірної земельної ділянки не було, що визнав у судовому засіданні представник відповідача, а отже й не було правових підстав для продовження вказаного строку розгляду клопотання позивача.

З огляду на викладене суд доходить висновку про протиправність дій ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки, визначені частиною 9 статті 118 ЗК України, клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду вищезазначеного клопотання понад строки, передбачені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", оскільки спірні правовідносини не регулюються положеннями цього нормативно-правового акту.

Надаючи оцінку правомірності відмови ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області з підстав неврахування у проекті землеустрою рекомендацій Департаменту екології та природних ресурсів Вінницької облдержадміністрації щодо відображення на картографічних матеріалах ширини прибережної захисної смуги річки Південний Буг суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України прибережні захисні смуги відносять до земель водного фонду.

Частиною 1 статті 61 ЗК України також передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Як зазначено у пояснювальній записці до Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту, з південно-східної сторони вздовж земельної ділянки на відстані 100 метрів проходить річка Південний Буг, прибережно-захисна смуга якої становить 100 метрів. Крутизна схилу від узрізу води до земельної ділянки, передбаченої до змін цільового призначення, не перевищує 3 градусів, тому ширина ПЗС навколо водного об'єкта не подвоюється (а.с. 61).

Крім того, згідно з пунктом 15 висновку управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області № 50-14.168 від 11.02.2015 року, що міститься у Проекті землеустрою, спірна земельна ділянка межує з прибережною захисною смугою водного об'єкта річки Південний Буг (а.с. 75).

Отже, аналіз проектної документації на спірну земельну ділянку засвідчує, що прибережна захисна смуга річки Південний Буг (далі ПЗС) землевпорядником визначена та межує з земельною ділянкою.

Разом із тим, як стверджує відповідач, у технічній документації, зокрема картографічних матеріалах, необхідна інформація про ПЗС відсутня. Позивач у свою чергу зазначає протилежне і надає суду картографічні матеріали, у яких визначено ширину ПЗС.

Перевіряючи доводи сторін в цій частині судом встановлено, що виконавцем робіт по розробленню проекту землеустрою ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" загалом було виготовлено три примірники проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які однак містять розбіжності у відображенні лінії прибережної захисної смуги на експлікації земельних угідь.

Так, в першому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області (а.с. 58-90), на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) міститься посилання на ПЗС річки Південний Буг, однак схематично не відображено її ширину та фактичне розташування (а.с. 76).

У другому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" (а.с. 91-123), на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) нанесено напис "Довжина ПЗС 100, кут нахилу 1,25". При цьому зі схематичного зображення розташування земельної ділянки та ПЗС вбачається накладання прибережної захисної смуги річки Південний Буг на спірну земельну ділянку. Крім того, схематично не відображено ширини такої прибережної захисної смуги (а.с. 106).

У третьому примірнику проекту землеустрою, передбаченому для замовника ОСОБА_3 (а.с. 135-169), на картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь) нанесено напис "Довжина ПЗС 100, кут нахилу 1,25" та графічно відображено ширину прибережної захисної смуги, однак така накладається на річку Південний Буг (а.с. 157).

При цьому суд зауважує, що картографічні матеріали у трьох примірниках проекту землеустрою були погоджені із начальником управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області.

Представник відповідача стверджує, що під час розгляду клопотання позивача спеціалістами ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області вивчався той примірник проекту, в якому була відсутня графічна інформація про ПЗС, що і стало підставою для висновку про неврахування рекомендацій Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації.

Водночас представник позивача наполягає на тому, що до клопотання від 17.02.2015 року було долучено саме третій примірник проекту, який у подальшому був повернутий йому під розписку, що проставлена на листі № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року (а.с. 187-188). Відтак, будь-яких зауважень з приводу відображення ширини ПЗС у відповідача не могло бути, оскільки така інформація міститься у даному примірнику проекту.

Оцінюючи вищевказані доводи сторін суд зазначає, що із супровідної картки Центру адміністративних послуг "Прозорий офіс" Вінницької міської ради від 17.02.2015 року реєстраційний № 53-03.1580 слідує, що до клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_3 було долучено проект землеустрою та копію витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 23). Проте у цьому документі не конкретизовано, який сам примірник технічної документації було надано відповідачу на затвердження.

Відтак, суд виходить з того, що позивач міг долучити до клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки той примірник проекту землеустрою, який був наявний у нього, тобто третій примірник проекту.

Інші примірники повинні зберігатися відповідно в управлінні Держземагенства у Вінницькому районі та у розробника технічної документації ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс", а отже не могли надаватися позивачем разом з клопотанням від 17.02.2015 року. На це додатково вказує та обставина, що на вимогу суду представником позивача був наданий саме третій примірник проекту землеустрою, тоді як інших два примірники надані представником відповідача.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_3 для затвердження відповідачу подав той примірник проекту землеустрою, у якому на картографічних матеріалах мітиться напис "Довжина ПЗС 100, кут нахилу 1,25" та графічно відображено ширину прибережної захисної смуги річки Південний Буг.

Таким чином, посилання відповідача на неврахування рекомендацій Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації щодо відображення на картографічних матеріалах ширини ПЗС у ході розгляду справи не підтвердилися.

Разом із тим суд зауважує, що у картографічних матеріалах (експлікація земельних угідь), які наявні в третьому примірнику проекту землеустрою, містяться неточності щодо відображення ширини ПЗС, оскільки така смуга графічно накладається на річку Південний Буг. Крім того, на переконання суду, є недопустимою ситуація, за якої три примірники одного й того ж проекту землеустрою містять розбіжності у відображенні лінії прибережної захисної смуги, про які зазначалося раніше.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, підстави для відмови ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою в цій частині листа-відмови № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року не можуть визнаватися правомірними, так само як і не можуть вважатися обґрунтованими доводи позивача про те, що проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність оформлений належним чином і жодних перешкод для його затвердження відповідачем не існує.

Надаючи відмову у затвердженні проекту землеустрою Головне управління Держземагенства у Вінницькій області посилається також на відсутність погодження проекту з підприємством власником лінійних споруд електропередач.

Перевіряючи законність відмови у цій частині суд керується наступними мотивами.

Частиною 1 статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч. 2 ст. 186-1 ЗК України).

В окремих випадках, визначених ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується із органами виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, у сфері охорони культурної спадщини, у сфері лісового господарства, у сфері розвитку водного господарства.

Змістовний правовий аналіз вищенаведених норм чинного земельного законодавства дає підстави для висновку, що перелік органів виконавчої влади, які погоджують проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. При цьому необхідності погодження проекту землеустрою з підприємством власником лінійних споруд електропередач законом не вимагається.

Посилання відповідача на Правила охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року (далі Правила), суд вважає безпідставними, оскільки зі змісту цих Правил не прослідковується вимога про отримання від енергопідприємств погодження проекту землеустрою.

Зокрема згідно з п. 23 Правил, на який відповідач посилається у своїх запереченнях на адміністративний позов, контроль за виконанням правил здійснюється енергопідприємствами. Водночас здійснення контрольних повноважень не означає, що енергопідприємства наділені правом погодження проектної документації із землеустрою.

Більше того, відповідно до п. 4 Правил у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів до збереження зазначених об'єктів.

Питання щодо обмеження прав на землю регулюються Главою 18 Земельного кодексу України. Так, частиною 1 статті 110 ЗК України визначено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

В силу положень ч. 1 ст. 111 ЗК України обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ЗК України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру (ч. 5 ст. 111 ЗК України).

Таким чином, Земельний кодекс України визначає певні обмеження у використанні земель з охоронними зонами (в тому числі вздовж ліній зв'язку, електропередачі), однак не встановлює заборони щодо можливості передачі таких земель у власність.

Як вбачається з пояснювальної записки до Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Бохоницької сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 138), через земельні ділянки проходить ЛЕП-10 кВ з охоронною зоною по 10 м від крайніх проводів, тому частина земельної ділянки № 1 площею 0,3364 га та земельна ділянка № 2 площею 0,4809 га знаходиться в охоронній зоні ЛЕП. В межах охоронної зони ЛЕП встановлено обмеження господарської діяльності та забороняється: будівництво будь-яких будівель та споруд, виконання вантажних та меліоративних робіт, влаштування звалищ сміття та відходів, складування будівельних та інших матеріалів, розведення вогнищ, проїзд в охоронних зонах повітряних ЛЕП машин, механізмів загальною висотою понад 4,5 м. В межах охоронної зони встановлюється право третіх осіб по виконанню земельної ділянки для ремонту та реконструкції.

Крім того, у картографічних матеріалах та кадастрових планах усіх трьох примірників проекту землеустрою графічно відображено лінію проходження ЛЕП-10 кВ з охоронною зоною та площу зони обмеження (а.с. 76-78, 106-108, 157-159).

Також в акті перенесення в натурі (на місцевості) меж зон обмежень (обтяжень) та сервітутів, який є частиною проектно-технічної документації, зазначено охоронну зону ЛЕП-10 кВ площею 0,8173 га та перераховано відповідні обмеження господарської діяльності, пов'язані із цим (а.с. 83-85, 111-112, 162-163).

Крім того, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.02.2015 року № НВ-015 земельна ділянка (кадастровий номер :01:009:0013) містить обмеження у використанні охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи (а.с. 18).

Отже, документацією із землеустрою спірної земельної ділянки передбачено та графічно відображено обмеження у використанні, що пов'язані з охоронною зоною об'єкта енергетичної системи.

Відтак, відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою з підстав необхідності його погодження з підприємством власником лінійних споруд електропередач визнається судом неправомірною.

У листі-відповіді ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року також міститься посилання на те, що до органів влади різних рівнів надходять чисельні скарги жителів сільської місцевості на дії центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів в частині передачі у власність або користування пасовищ, на яких випасалась худоба. У зв'язку з цим та враховуючи рішення обласної комісії з питань надання земельних ділянок державної власності фізичним та юридичним особам від 31.03.2015 року відповідачем рекомендовано ОСОБА_7 звернутись до Бохоницької сільської ради для проведення громадського обговорення можливості надання спірної земельної ділянки у власність.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача у цій частині суд насамперед виходить з того, що чинним законодавством не передбачено погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з органами місцевого самоврядування. Відтак, згода чи незгода Бохоницької сільської ради з приводу можливості передачі позивачу у власність спірної земельної ділянки на даний час визначального правового значення немає.

Крім того, рішення обласної комісії з питань надання земельних ділянок державної власності фізичним та юридичним особам від 31.03.2015 року (а.с. 190-193) має тільки рекомендаційних характер та не може вважатись законною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою чи його направлення на доопрацювання.

Посилання відповідача на положення статті 48 Закону України "Про землеустрій" суд вважає помилковими, оскільки вони стосуються проведення землеустрою на загальнодержавному та регіональному рівнях (Розділ IV вказаного Закону), а отже не мають відношення до проекту, поданого на затвердження позивачем.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що Головне управління Держземагенства у Вінницькій області протиправно відмовило ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013) з тих підстав, які наведені у листі-відповіді за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки в термін, передбачений чинним законодавством, та надати позивачу земельну ділянку у власність слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Разом із тим, суд не вправі втручатись у діяльність суб'єкта владних повноважень, переймати на себе виконання повноважень та прийняття рішень, які за законом покладені на такого суб'єкта владних повноважень.

Крім того, наявність у примірниках проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки неточностей і розбіжностей у відображенні лінії прибережної захисної смуги, про які йшлося раніше, також свідчать про неможливість винесення судом рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням наведеного, а також беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів позивача, порушених протиправною відмовою відповідача у затвердженні проекту землеустрою, суд вважає необхідним зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як правонаступника ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області, у двотижневий строк (як це передбачено ч. 9 ст. 118 ЗК України) з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

Згідно із ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, а саме у частині визнання протиправними дії ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки, визначені ч. 9 ст. 118 ЗК України, клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013), визнання протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року, а також зобов'язання ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Вінницькій області у двотижневий строк з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність спірної земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною 3 статті 94 КАС України встановлено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину понесених ним і документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, а саме судовий збір у розмірі 36,54 грн.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України постанова суду складається із резолютивної частини із зазначенням, зокрема, встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відтак, керуючись вищевказаними нормами процесуального закону та враховуючи те, що рішення суду вимагає вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій, суд доходить висновку про необхідність покладення на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області обов'язку протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення в частині зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254, 267 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області щодо розгляду понад строки, визначені частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України, клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

Визнати протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держземагенства у Вінницькій області, викладену у листі-відповіді за № 31-2-0.3-7032/2-15 від 07.04.2015 року, у затверджені ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у двотижневий строк з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2015 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 1,00 га на території Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер земельної ділянки :01:009:0013).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 36,54 грн.

На підставі ст. 267 КАС України зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення в частині зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович