Справа № 817/1299/15
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1299/15

08 червня 2015 року 12год. 03хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед"
до Костопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» (далі ТОВ «Свиспан Лімітед») звернулося з адміністративним позовом до Костопільської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області (далі Костопільська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.12.2014р. № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що помилки, допущені позивачем під час складання декларацій з податку на прибуток за 1 квартал та 9 місяців 2014 року та їх уточнень, не впливають на визначення податкового зобовязання з податку на прибуток, оскільки у Підприємства задекларований не прибуток, а збитки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та зауважила, що порядку заповнення декларації з податку на прибуток підприємства чинне законодавство не передбачає, а такий документ як ОСОБА_4 контролю податкової декларації з податку на прибуток підприємства для платників податків не призначений. Пояснила суду, що помилки при заповненні декларації полягають у відображенні фактично перерахованих до бюджету авансових платежів по податку на прибуток зі знаком «+» чи «-», та у заповненні перерахованого до бюджету авансового платежу з податку на прибуток при виплаті дивідендів. Стверджує про відсутність заниження грошових зобовязань з податку на прибуток при збиткових показниках діяльності, та незаконність застосування відповідачем штрафних санкцій до підприємства. Просила суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнала, подала письмові заперечення та пояснила суду, що відємне значення по податку на прибуток, задеклароване у рядку 27 Декларації, в подальшому буде впливати на заниження податку на прибуток, тому відповідач, збільшуючи грошове зобовязання, зменшив бюджетне відшкодування податку на прибуток. Помилковість заповнення Декларації з податку на прибуток призвела до завищення суми податку, що підлягає зменшенню. З огляду на це, вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення правомірними, а висновки, покладені в їх основу обґрунтованими. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судом встановлено наступне. Костопільською ОДПІ проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток ТОВ «Свиспан Лімітед» за 1 квартал 2014р., про що складений акт від 05.12.2014р. №640/15/32358806 (а.с.10-11). За результатами проведення камеральної перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014р. № форми «Р», яким нарахована сума грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1 390 606,00 грн. та штрафна санкція 50% в сумі 695 303,00 грн.(а.с.9).

Крім того, відповідач провів камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток за 9 місяців 2014р., про що складений акт №641/15/32358806 від 05.12.2014р.(а.с.12-13). За результатами цієї камеральної перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014р. № форми «Р», яким нарахована сума грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1 753 355,00 грн. та штрафна санкція 50% в сумі 876 677,50 грн.(а.с.8).

Камеральні перевірки проведені у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків згідно з п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України (в подальшому ПКУ).

У податковому повідомленні-рішенні від 23.12.2014р. № вказано про порушення позивачем пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 Податкового кодексу України та ОСОБА_4 контролю Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 30.12.2013р. №872, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2014р. за №103/24880.

У податковому повідомленні-рішенні від 23.12.2014р. № вказано про порушення позивачем пп.149.1 ст.149 Податкового кодексу України та ОСОБА_4 контролю Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 30.12.2013р. №872, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2014р. за №103/24880.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стало неправильне заповнення уточнюючих декларацій з податку на прибуток за перший квартал 2014р. та три квартали 2014р.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання.

Згідно з п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

З матеріалів справи вбачаться, що позивачем подано декілька уточнюючих Декларацій з податку на прибуток. Зокрема, 13.11.2014р. подана уточнююча Декларація з податку на прибуток підприємства, в якій сума нарахованого авансового внеску у звязку із виплатою дивідендів 1 760 804 грн. (додаток ЗП) перенесена з рядка 13.5.1 у рядок 13.5.2, де зазначається сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку юридичної особи в наступних звітних податкових періодах.

Таким чином, позивач самостійно виправив помилку в заповненні Декларації з податку на прибуток підприємства за три квартали 2014 року і таке виправлення відбулося до проведення камеральної перевірки відповідачем.

Не відображена в декларації сума фактично сплаченого позивачем авансового внеску податку на прибуток 7 449 грн. врахована у Довідці відповідача про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток від 15.12.2014р. №658/15/32358806. У підсумку спірне податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014р. № винесене на суму основного платежу 1 753 355,00 грн.

У податковому повідомленні-рішенні від 23.12.2014р. № вказано про порушення позивачем пп.149.1 ст.149 Податкового кодексу України.

Як свідчать матеріали акту перевірки від 05.12.2014р. №640/15/32358806 та показники першої уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток, що подана позивачем 10.11.2014р., сума фактично сплаченого авансового внеску по податку на прибуток до зменшення не задекларована.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні 13.11.2014р. о 15-55 год. другої уточнюючої декларації в рядку 27 «Зменшення податкового зобовязання звітного податкового періоду, що уточнюється» відображена додатна сума 695 303 грн., а при поданні в той же день о 16-45 год. третьої уточнюючої декларації в цьому ж рядку відображена подвоєна відємна сума 695 303 грн., що становить 1 390 606 грн.

Фактична сплата авансових внесків з податку на прибуток сторонами не заперечується і підтверджена в двох актах камеральних перевірок від 05.12.2014р. та в судових засіданнях, спір щодо правильності нарахування та сплати суми авансових внесків по податку на прибуток між сторонами відсутній.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд погоджується з позивачем в тому, що помилки, допущені при заповненні податкових декларацій, не вплинули на виникнення у позивача податкових зобовязань по податку на прибуток.

При цьому суд керувався наступними нормами Податкового кодексу. Пунктом 149.1 ст.149 Податкового кодексу визначено, що податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135-137 та 138-143 цього Кодексу.

Як передбачає норма пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами.

Порядок обчислення податку визначений статтею 152 Податкового кодексу України. У відповідності до п.152.1 цієї статті податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу.

Нормою пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 Податкового кодексу України передбачено, якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів (пп. 153.3.2 п.153.3 ст.153 ПКУ) і зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів (пп.153.3.3 ст.153).

Пунктом 153.3.8 ст.158 Податкового кодексу України передбачено, зокрема, що авансовий внесок із податку, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток.

Як встановлено п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень) платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

На суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

У разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Отже, суд враховує, що платником податку має бути сплачений авансовий внесок з податку на прибуток як при виплаті дивідендів, так і за наявності збитків поточного звітного періоду (але при умові прибуткової діяльності за попередній рік). Цей авансовий внесок переноситься в рахунок сплати податку на прибуток майбутніх періодів.

У податковій декларації з податку на прибуток підприємства, форма якої затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 р. № 872, зменшення нарахованої суми податку здійснюється шляхом заповнення додатка ЗП, сумарне значення якого переноситься до рядка 13 "Зменшення нарахованої суми податку". В подальшому зменшення нарахованої суми податку впливає на визначення податку на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 10 + рядок 11 + рядок 12 - рядок 13).

Сума нарахованого авансового внеску з податку на прибуток відповідно до пункту 57.1 статті 57 глави 4 розділу II та абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України відображається в рядку 13.7 і також переноситься до рядка 13 "Зменшення нарахованої суми податку".

В матеріалах справи міститься додаток ЗП до уточнюючої декларації, що подана 13.11.2014р. о 17-30 год. В цьому додатку позивач відобразив авансові внески при виплаті дивідендів в сумі 1 760 804 грн. у рядку 13.5.2 рядка 13.5, а сплачені авансові внески відповідно до пункту 57.1 статті 57 глави 4 розділу II та абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України в сумі 717 650 грн. в рядку 13.7.

Таким чином, позивач зазначив авансові платежі у відповідності до вимог заповнення спеціального додатка до декларації з податку на прибуток.

Як вказано у відповіді, складеній відповідачем на заперечення до акту перевірки, для самостійного виправлення помилок передбачені два рядки декларації: це рядок 24, у якому відображається збільшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється, та рядок 27, де відображається зменшення податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється.

Згідно з пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

З огляду на те, що у платника задекларовані збитки (за перший квартал 2014 року 41 680 388 грн., за три квартали 2014 року 48 771 233 грн.), податкових зобовязань з податку на прибуток не виникає і тому рядки 24 та 27 Декларації не можуть бути заповнені.

Разом з тим, суд зауважує, що відсутність показників у рядках 24-27, де відображаються коригування податкових зобовязань з податку на прибуток, не може бути підставою для неврахування інших уточнень, відображених платником самостійно.

Щодо покликання представника відповідача на обовязок прийняти податкове повідомлення-рішення у відповідності до п.54.3 ст.54 та п.58.1 ст.58 Податкового кодексу, то суд вважає, що згідно з цими вимогами такий обовязок виникає лише у разі зменшення контролюючим органом від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток і виникнення податкового зобовязання.

Такого поняття як «відємне значення податку на прибуток» чи «бюджетне відшкодування податку на прибуток» Податковий кодекс не містить. Вищенаведені норми Податкового кодексу для податку на прибуток застосовують лише термін «авансовий внесок».

Суд погоджується з позивачем у тому, що для виправлення допущеної помилки у податковій звітності, яка не привела до заниження розрахунків з бюджетом звітного періоду відповідач зобовязаний був скласти довідку, оскільки у відповідності до п. 86.10 ст.86 Податкового кодексу України в акті перевірки повинні зазначатися факти заниження і завищення податкових зобов'язань платника. В даному випадку заниження і завищення податкових зобовязань по податку на прибуток (за наявності збитків) відсутні.

Саме така Довідка від 15.12.2014р. №658/15/32358806 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток за 9 місяців 2014 року, складена відповідачем і направлена позивачу для виправлення помилки. В Довідці вказано на необхідність збільшення суми сплаченого авансового внеску податку на прибуток по рядку 13 Декларації на суму сплачених авансових платежів в розмірі 7 449,00 грн.

Судом також встановлено, що чинна форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств, яка затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України N 872 від 30.12.2013 року, не передбачає для платника податків окремого порядку її заповнення.

ОСОБА_4 контролю податкової декларації з податку на прибуток підприємства згідно з вищевказаного наказу підлягає забезпеченню лише Департамент розвитку ІТ, електронних сервісів та обліку платників для приймання та автоматизованої обробки такої декларації.

Тому, на переконання суду, матеріалами справи не підтверджується порушення позивачем ОСОБА_4 контролю податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 30.12.2013р. №872, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2014р. за №103/24880, оскільки до платників такий ОСОБА_4 не доведений, не є обовязковим та не перебуває у відкритому доступі для ознайомлення і застосування платниками податків.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у справі «Щокін проти України» у рішенні від 14 жовтня 2010 року (заява NN 23759/03 та 37943/06) зазначає, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року на тій підставі, що відповідне національне законодавство в податковій сфері не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника. Європейський суд визнав порушенням Протоколу і Конвенції той факт, що національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

У справі «Серков проти України» (заява №39766/05) Європейським судом з прав людини у рішенні від 07.07.2011року також встановлено порушення також у зв'язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України, та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

За таких обставин, суд вважає висновок відповідача про порушення позивачем вимог позивачем пп.149.1 ст.149, пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 Податкового кодексу України та ОСОБА_4 контролю Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 30.12.2013р. №872, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2014р. за №103/24880 безпідставним, а податкові повідомлення-рішення №№ та № від 23.12.2014 року - необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішень №№ та № від 23.12.2014 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, такими, що прийняті без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, а тому підлягають скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. У відповідності до п.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень № та № від 23.12.2014 року. При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 23.12.2014 року № та від 23.12.2014 року №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.