Справа № 804/5718/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 р. Справа № 804/5718/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Інвестмент" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 25.12.2014 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно нарахував грошове зобовязання з орендної плати за землю комунальної власності за період з 01.04.2014 по 30.09.2014 року, оскільки умовами договору оренди землі до 24.06.2010 року передбачено сплату позивачем орендної плати у мінімальному розмірі передбаченому Законом України «Про оренду землі». Зміни до вказаного договору у встановленому порядку внесено не було. Позивач звертає увагу суду на той факт, що договір оренди земельної ділянки є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обовязковість його виконання сторонами. Податковий орган як субєкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умовам чинному законодавству, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства.
Ухвалою суду від 28.04.2015 року відкрито провадження у справі.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та повідомив суд про те, що раніше до нього застосовувались штрафні (фінансові) санкції за не сплату орендної плати з юридичних осіб у встановленому розмірі, що підтверджується копією податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 12.11.2013 року.
Відповідач у судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що оскаржуване податкове повідомлення рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Відповідач зазначив, що орендна плата за земельну ділянку, яку орендує позивач, повинна відповідати положенням Податкового кодексу України, оскільки орендна плата за земельну ділянку державної та комунальної власності є земельним податком, а тому не може змінюватися сторонами у договорі оренди. Відповідачем донараховано позивачу орендну плату виходячи із розміру орендної плати 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у відповідності до п.123.1 ст. 123 ПК України.
Суд дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, встановив наступне.
Позивач орендує земельну ділянку комунальної власності площею 0,3509 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, вул. Комсомольська, 25, цільове призначення земельної ділянки: житлові, житлово-будівельні кооперативи, гаражно і дачно будівельні кооперативи) на підставі Договору оренди землі від 24.06.2010 року, копія якого міститься у матеріалах справи.
У пункті 3.1 договору оренди сторони встановили строк його дії 15 років.
Згідно п.2.1 договору в оренду передається земельна ділянка площею 0,3509 га, однак орендна плата платиться із площі 0,3108 га або 88,60% від частки орендованої земельної ділянки
У пункті 4.1 вказаного вище договору встановлено суму орендної плати за користування земельною ділянкою на весь строк дії договору з урахуванням п.2.1 договору у розмірі мінімальної ставки орендної плати встановленої Законом України «Про оренду землі».
Судом на підставі копії податкової декларації з плати за землю на 2014 рік, яка міститься у матеріалах справи, встановлено, що позивачем самостійно визначено орендну плату за вказану земельну ділянку у розмірі 4442,46 грн. на рік та 370,21 грн. щомісячно.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року.
За наслідками перевірки складно ОСОБА_4 від 02.12.2014 року № 3699/04-62-22-1/31850716, у якому відповідачем зроблено висновок про заниження позивачем суми орендної плати на 71 819,82 грн. за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року.
За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 25.12.2014 року, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання з орендної плати у розмірі 71 819,82 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 35 909,91 грн.
Судом також встановлено, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014 року, внесено зміни до пункту 288.5.1 ст. 288 ПК України у відповідності до яких розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02.12.2014 року по справі № 21-274а14, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Таким чином, починаючи з 01.01.2011 року платник податків повинен сплачував оренду плату у відповідності до вимог ПК України в т.ч. і до моменту внесення відповідних змін договору оренди земельної ділянки.
Судом під час розгляду справи встановлено, що грошові зобовязання, які визначені у оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях стосуються періоду 2014 рік.
Судом на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.09.2014 року встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3509 га становить 5 572 931,82 грн.
У відповідності до пункту 2.1 договору оренди позивач сплачує орендну плату лише за площу 0,3108 га., тобто за 88,60% від площі всієї земельної ділянки.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3108 га, за яку позивач повинен сплачувати орендну плату становить 4 936 070,70 грн. (5 572 931,82 грн. х 88,60%).
Отже, відповідач у акті перевірки вірно розрахував нормативну грошову оцінку частини орендованої земельної ділянки, за яку позивач повинен сплачувати орендну плату.
Отже, позивач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою комунальної власності протягом періоду з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.
За вказаних обставин судом відхиляється доводи позивача про те, що розмір орендної плати за використання земельної ділянки визначається виключно умовами договору оренди земельної ділянки, а також те, що для обрахунку розміру орендної плати повинна використовуватися грошова оцінка орендованої земельної ділянки, яка вказана у договорі оренди земельної ділянки, оскільки дані твердження не відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02.12.2014 року по справі № 21-274а14.
Правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11.06.2013 року по справі № 21-443а12, стосується періоду до 01.01.2011 року. Починаючи з 01.01.2011 року застосовується правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02.12.2014 року по справі № 21-274а14.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач під час розрахунку орендної плати за використання орендованої земельної ділянки використовував нормативну грошову оцінку орендованої позивачем земельної ділянки у розмірі 4 936 070,70 грн. грн. та вірно застосовував ставку орендної плати 3 від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, а також визначив суму орендної плати, яку мав би сплатити позивача за період з 01.04.2014 року по 30.09.2014 року у розмірі 74 041,08 грн.
Судом також встановлено, що відповідач під час розрахунку розміру грошового зобовязання позивача з орендної плати за землю врахував визначену позивачем самостійно у податковій декларації з плати за землю суму орендної плати у розмірі 2 221,26 грн.
За вказаних обставин відповідач правомірно визначив у оскаржуваному повідомленні рішенні суму грошового зобовязання позивача з орендної плати у розмірі 71 819,82 грн.
Щодо розміру застосованих відповідачем штрафних (фінансових) санкцій згідно п.123.1 ст. 123 ПК України, то суд зазначає наступне.
Згідно п.123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Визначені розглядуваною законодавчої нормою санкції застосовуються не за сам факт повторного виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення протиправних діянь за обставин, передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.
Тому повторність визначення контролюючим органом протягом 1095 днів суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування слід застосовувати в розрізі кожного окремого з податкових порушень, передбачених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України. Тобто повторним у розумінні статті 123 Податкового кодексу України є визначення контролюючим органом податкових зобов'язань внаслідок вчинення одного й того самого порушення: або неподання податкової декларації, або заниження податкових зобов'язань з окремого виду податку, або завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість тощо.
У разі повторного визначення податкових зобов'язань за вчинення різних податкових порушень (наприклад, спочатку внаслідок виявлення заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, а згодом протягом 1095 днів через виявлення завищення суми бюджетного відшкодування) підвищений розмір відповідальності застосовуватися не повинен.
При застосуванні розглядуваної законодавчої норми судам слід ураховувати, що передбачена пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України повторність може бути застосована лише до відносин, що мали місце на час дії цієї норми. Тому повторним для цілей застосування пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України є ті визначення податкових зобов'язань, які мали місце з 1 січня 2011 року. Визначення податкових зобов'язань, здійснені до вказаної дати, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України, до уваги братися не повинні.
Також не повинні братися до уваги повторні визначення податкових зобов'язань, що були здійснені хоча і після 1 січня 2011 року, але за протиправні діяння, які мали місце до 1 січня 2011 року, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України. Зазначене пояснюється тим, що підвищеної відповідальності за повторне вчинення того самого податкового правопорушення не було до набрання чинності Податковим кодексом України. Тому застосування повторності щодо діянь, вчинених до запровадження відповідних законодавчих норм (тобто до 1 січня 2011 року), незалежно від дати визначення відповідних податкових зобов'язань є зворотною дією, а тому, суперечить статті 58 Конституції України.
Аналогічна правова позиція викладена і у листі Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 № 2198/11/13-11.
У податковому повідомленні рішенні відповідач застосував штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 50% від суми нарахованого податкового зобовязання.
Судом встановлено, що до позивача до винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення застосовувались штрафні санкції саме за не сплату грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб, що підтверджується копією податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 12.11.2013 року, яке міститься у матеріалах справи.
Таким чином, в цій частині дане податкове повідомлення рішення винесено правомірно.
За вказаних обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.
У відповідності до статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Судом встановлено, що позивач під час звернення з адміністративним позовом до суду сплатив лише 215,46 грн. згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, позивач повинен доплатити судовий збір у розмірі 1939,13 грн.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Інвестмент" судовий збір у розмірі 1939,13 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 18 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 18.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_5