Справа № 2-а-3817/11
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2011-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2011 року Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюк В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок доплати до пенсії, як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва (надалі за текстом - відповідач), про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок доплати до пенсії, дитині війни.

Зазначила, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни і відповідно до ст. 6 зазначеного Закону має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що відповідач протиправно відмовив їй як дитині війни нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобовязати нарахувати та виплатити їй щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

Оскільки, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а відтак, даний адміністративний позов може бути розглянутий в порядку скороченого провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року відкрито скорочене провадження.

Від відповідача заперечення на позов не надходили, в той час, коли копія ухвали про відкриття скороченого провадження та копія позовної заяви були врученні представнику відповідача завчасно 30 червня 2011 року (а.с. 12).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прихожу до висновку про достатність повідомлених позивачем обставин справи для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни, що також підтверджено посвідченням (а.с. 6) і листом відповідача від 09.06.2011 року № 2397/Д-2154 (а.с. 4).

Позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням 30 % надбавки, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Листом від 09.06.2011 року № 2397/Д-2154 відповідач відмовив позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 2011 роки», що з 1 січня 2008 року надбавка у розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що не заперечується відповідачем, а відтак, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Разом з тим, згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

Поряд з цим, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Суд вважає необхідним зазначити, що посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги, оскільки реалізація особою права, яке повязане з отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це державна соціальна підтримка дітей війни, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Саме тому суд дійшов висновку про неприпустимість при встановленні розміру державної соціальної підтримки дітей війни виходити з положень законів України про Державний бюджет України на 2007 2008 роки, якими виплата державної соціальної підтримки передбачена у значно менших розмірах, оскільки Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 19 січня 2006 року № 3367-IV ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235- IV було змінено та встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абз. 7 ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджуються з 1 січня 2006 року, а ст. 6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, тобто ці підвищення повинні були здійсненні у випадку вищезазначених умов, але такі умови не настали.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року у справі №1-29/2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» п. 12 ст. 71, яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону. Також Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України та Уряду України про необхідність дотримання положень статей Конституції України, Бюджетного кодексу України під час підготовки, ухвалення та введення в дію законів про Державний бюджет та наголосив, що закон про Державний бюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 4-6, 8 п. 4 мотивувальної частини рішення).

Згідно з пп. 2 п. 41 р. II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, який набрав чинності 1 січня 2008 року, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року в справі № 1-28/2008 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пп. 2 п. 41 р. II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, і зазначено, що воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень цього закону.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі, якщо акти або їх окремі положення визначаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи те, що нормами зазначеного Закону встановлений розмір мінімальної пенсії за віком, а для інших нормативно-правових актів може застосовуватися лише в частині, що не суперечить цьому Закону, суд дійшов висновку, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не може визначатися розмір мінімальної пенсії за віком.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Статтею 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Виходячи з наведеного, прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат відповідно до Конституції України та законів України, а тому встановлена ч. 3 ст. 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Субєкт владних повноважень доказів того, що позивач не має законних підстав для отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитина війни не надав, а тому його відмова у проведенні перерахунку пенсії позивачу є протиправною.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивач просить визнати дії протиправними, зобовязати здійснити перерахунок доплати до пенсії, дитині війни з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

До Подільського районного суду м. Києва дана позовна заява була подана з пропуском шестимісячного строку на її подання, визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України.

Позивачем в адміністративному позові не наведено жодних причин пропуску строків, жодних доказів на підтвердження пропуску строків суду не надано у звязку з цим клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Оскільки позовні вимоги стосуються порушення прав позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року, а до суду позивач звернулася лише 15.06.2011 року - після сплину більш ніж шість місяців з моменту порушення її прав, відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов в частині позовних вимог, що стосуються періоду до 15.12.2010 року, ухвалою суду залишено без розгляду.

У відповідності до п. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року N 3491-VI прикінцеві положення було доповнено пунктом 4 такого змісту: «установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (2195-15) (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (2262-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». Даний закон набув чинності 19 червня 2011 року.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 100 грн. витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження надання такої допомоги, так до матеріалів позову договору про надання правової допомоги, актів виконаних робіт, тощо не надавалось. Крім того, позивачем не обґрунтовано, що витрати, повязані зі складанням позову адвокатським обєднанням «Приазовська колегія адвокатів», відповідають граничним розмірам компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню 3 грн. 40 коп. судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 22, 46 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, статтями 1, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року N 3491-VI, ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», України, ст.ст. 2, 6, 7, 17, 71, 72, 104, 105, 158, 161, 162, 163, 183-2, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, про зобов'язання здійснити перерахунок доплати до пенсії, як дитині війни задовольнити частково;

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва у проведенні нарахування ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - протиправною;

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну 30 % надбавку до пенсії як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 15 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року включно з урахуванням проведених нарахувань;

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити;

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 (три) гривні 40 копійок судового збору;

Допустити негайне виконання постанови;

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною;

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Гребенюк В. В.