Справа № 815/4370/13-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4370/13-а

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т. М.

суддів - Бойка А. В.,

- Яковлєва О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (далі позивач, ПАТ «Гемопласт») звернулося до суду з позовом до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі відповідач, ОДПІ) про визнання нечинними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року у справі №815/4307/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.02.2013 року № 2170, № та № . В задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 17.10.2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у справі № 815/4370/13-а в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.02.2013 року № 2170 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на суму 3 300,38 грн. основного зобов'язання та 825,10 грн. штрафних санкцій скасовано та в цій частині прийнято нове рішення - в позові про скасування податкового повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.02.2013 року № 2170 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на суму 3 300,38 грн. основного зобов'язання та 825,10 грн. штрафних санкцій - відмовлено.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у справі №815/4370/13-а в частині задоволення позову про скасування податкового повідомлення-рішення Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області від 22.02.2013 року № 0 скасовано, в цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року у справі №815/4370/13-а залишено без змін.

17.11.2014 року представник позивача подав через канцелярію суду першої інстанції уточнення позовних вимог, згідно яких, з урахуванням правової позиції ВАСУ, викладеної у постанові від 17.10.2014 р., просив суд визнати частково нечинним з моменту видачі податкове повідомлення-рішення від 22.02.2013 року № 0 (податок на прибуток приватних підприємств та штрафна (фінансова) санкція щодо визначення грошового зобов'язання на загальну суму 756 987,90 грн., з яких податок на прибуток 691 459,00 грн., застосована штрафна санкція 65 528,90 грн.).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те що, із врахуванням позиції ВАСУ у даній справі, яка є обов'язковою при її новому розгляді, спірними для нового розгляду даної справи у суді першої інстанції залишаються лише витрати на відрядження підзвітних осіб по придбанню електронних квитків без посадкових талонів, та їх врахування/неврахування у загальній сумі витрат ПАТ «Гемопласт», що випливає на часткову дійсність/недійсність донарахованої суми податку на прибуток і застосованої штрафної санкції. Тому, на думку позивача, розглядати обґрунтованість і законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2013 року слід саме із врахуванням позиції ВАСУ, а саме - із виключенням із суми валових витрат ПАТ «Гемопласт» саме витрат на відшкодування витрат підзвітних осіб по придбанню електронних квитків без наявності посадкових талонів, тобто вказане податкове повідомлення рішення, слід визнати нечинним частково - у сумі 756 987,90 грн. (тобто без врахування донарахованих сум податку на прибуток у розмірі 4 432,00 грн. та пропорційно штрафної санкції у розмірі 388,10 грн.).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області ставиться питання про скасування постанови в зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 10 грудня 2012 року по 22 січня 2013 року податковим органом проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПАТ «Гемопласт» вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року, іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №277/22-118/00480922 від 05 лютого 2013 року «Про результати планової виїзної перевірки ПАТ «Гемопласт», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року, іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року» (а.с. 12-232 - том І), у висновку якого зафіксовані встановлені під час перевірки порушення.

Не погодившись із висновками вказаного акту перевірки, позивач надав заперечення до Білгород-Дністровської об'єднаної Державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби(а.с. 1-13 - том 5).

Висновком Білгород-Дністровської об'єднаної Державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби від 19 лютого 2013 року №01, позивача повідомлено про те, що висновки акту перевірки зроблені на підставі наданих підприємством документів та є обґрунтованими (а.с. 1-93 том -2).

На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22 лютого 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 761 808,00 грн. (за основним платежем - 695 891 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 65 917 грн.) (а.с. 46 - том 3).

В акті перевірки встановлено заниження ПАТ «Підприємством по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» податку на прибуток за перевіряємий період на 1292 785, 00 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року встановлено їх завищення всього у сумі 5 712 525, 00 грн.

Як зазначено у акті, на підставі авансових звітів №110 від 31 січня 2011 року, №119 від 02 лютого 2011 року, №120 від 02 лютого 2011 року підприємство безпідставно включило до складу валових витрат витрати на відрядження працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідно.

Актом перевірки встановлено, що за рахунок підприємства було відшкодовано витрати на відрядження підзвітної особи ОСОБА_2 (добові та витрати на проїзд), які не підтверджені первинними документами, що встановлюють або засвідчують намір та факт здійснення цих відряджень, у зв'язку із чим суму відшкодування цих витрат слід вважати доходом отриманим ОСОБА_2

Відповідно до пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК України, витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці першому цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Не дозволяється включати до складу витрат на харчування вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми "чайових", за винятком випадків, коли суми таких "чайових" включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є головою ревізійної комісії ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт».

Відповідно до Положення про ревізійну комісію ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», затвердженого загальними зборами ПАТ «Гемопласт», протокол №21 від 29 червня 2011 року, ревізійна комісія товариства є органом, який здійснює контроль за загальною фінансово-господарською діяльністю Товариства, діяльністю Виконавчого органу Товариства (Правлінням), дочірніх підприємств, філій, представництв товариства та обирається відповідно до чинного законодавства та Статуту Товариства. Комісія здійснює свою діяльність шляхом проведення планових перевірок фінансово-господарської діяльності Товариства за результатами фінансового року, позапланових перевірок, спеціальних перевірок фінансово-господарською діяльності Товариства у передбачених Положенням і законодавством випадках, а також службових розслідувань по фактам виявлених фінансових порушень (а.с. 223-230, том - 2).

На підтвердження витрат на відрядження ОСОБА_2, позивачем надано до суду: звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, авіаквитки (а.с. 177-192, том - 2), накази про відрядження (а.с. 203-212, том - 2), договір №45 від 03 серпня 2010 року (а.с. 216-222, том - 2).

Крім того, з матеріалів справи видно, що 03 серпня 2010 року між ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (м. Білгород-Дністровський, Україна) та ЗАТ «М-ЦЕНТР» (м. Москва, Росія) укладено договір №45 від 03 серпня 2010 року (а.с. 216-222, том 2). Як вбачається з наказу про відрядження №693 від 28 січня 2011 року,голова ревізійної комісії ОСОБА_2 відряджена до м. Москви (Росія) на ЗАТ «М-ЦЕНТР» для вирішення виробничих питань (а.с. 203, том - 2).

Колегія суддів не приймає до уваги доводі апелянта про те, що витрати на відрядження ОСОБА_2 не підтверджені відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, оскільки до наказу про відрядження не надано технічне завдання на відрядження, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998 року N 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 року N 362), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» не утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, та має код форми власності - 10 Приватна власність, у звязку з чим, колегія суддів вважає, що положення зазначеної Інструкції не можуть бути застосовані до позивача, та приходить до висновку про те, що доводи апелянта про не підтвердження витрат на відрядження ОСОБА_2 та заниження підприємством податку на прибуток на суму 6 331,00 грн. є помилковими.

Крім того перевіркою також встановлено, що за рахунок підприємства було відшкодовано витрати підзвітних осіб по придбанню електронних квитків без наявності посадкових талонів та документів, що засвідчують вартість цих витрат, у зв'язку з чим позивачу донараховано податку на прибуток на суму 4 432,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 грн., але позивач в цій частині податкове повідомлення-рішення № від 22 лютого 2013 року не оскаржував.

Щодо правомірності включення позивачем у перевіряємий період до складу витрат витрати по придбанню товарів та товарно-матеріальних цінностей у підприємств-контрагентів: ТОВ «Собраніє», ПП «Акарі-Груп», ТОВ «Будмашпост», ТОВ «Будівельна компанія СТ», ТОВ «Бітекс», ТОВ «Промсервіс», ТОВ «Укрвебконсантінг», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

У ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містяться вимоги до первинних документів, зокрема вони повинні бути складені під час здійснення господарських, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення та мати таки обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження товарності господарських операцій з контрагентами, позивачем надано до суду копії таких документів: по ТОВ «Собраніє» видаткові накладні (а.с. 102-103 том 4), податкову накладну (а.с. 104 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 105 - том 4); по ПП «Акарі-Груп» видаткова накладна (а.с. 106), податкова накладна (а.с. 107 - том 4); по ТОВ «Будмашпост» договір поставки від 01 червня 2011 року (а.с. 117-119 - том 4), видаткові накладні (а.с. 108-111 - том 4), податкові накладні (а.с. 112-115 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 116 - том 4); по ТОВ «Будівельна компанія СТ» видаткова накладна (а.с. 120 - том 4), податкова накладна (а.с. 121 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 122 - том 4); по ТОВ «Бітекс» видаткова накладна (а.с. 123-124 - том 4), податкова накладна (а.с. 125-126 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 127 - том 4), договір поставки від 06 лютого 2012 року (а.с. 128-130 - том 4); по ТОВ «Укрвебконсантінг» видаткові накладні (а.с. 131-138 - том 4), податкові накладні (а.с. 139-146 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 147 - том 4); по ТОВ «Промсервіс» видаткові накладні (а.с. 148-152 - том 4), податкові накладні (а.с. 153-159 - том 4), витяг з виписки банку (а.с. 160 - том 4), договір поставки №110310 від 10 березня 2011 року (а.с. 161-164 - том 4), додаткова угода №1 від 31 серпня 2011 року до договору №110310,витяг із реєстру отриманих податкових накладних за період 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року (а.с. 166-167 - том 4), витяг із Журналу-ордеру №6 по рахунку 63101 за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року та витяг із Журналу-ордеру №6 по рахунку 63107 за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року (а.с. 168-173 - том 4).

Дослідивши подані позивачем в підтвердження правомірності віднесення до валових витрат документи, колегія суддів приходить до висновку, що первинні документи оформлені належним чином, та містять достатню інформацію відносно змісту, обсягу та вартості господарських операцій, які були опосередковані складанням цих документів, та дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що доводи відповідача стосовно взаємовідносин позивача із вищезазначеними підприємствами ґрунтуються на податковій інформації, витягах з актів перевірки контрагентів позивача та положеннях цивільного законодавства щодо складання правочинів та їх нікчемність, висновки про виявлені порушення зроблено без дослідження первинних документів, що свідчить про їх необґрунтованість.

В акті перевірки також зазначалось, що підприємством не було дотримано вимоги наказу Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року N 352 «Про затвердження типових форм первинного обліку», а саме відсутні накази керівника про виведення об'єктів основних засобів з експлуатації, акти приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих і модернізованих об'єктів (форма ОЗ-2).

У пункті 3.1.2.3 акту перевірки встановлено, що підприємство включило до складу валових витрат вартість проведених поточних ремонтів у сумі 183 839, 00 грн. без відповідних підтверджуючих документів про проведення ремонтів.

Стосовно цього порушення, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги те, що зазначеним наказом затверджено типові форми первинної облікової документації з обліку основних засобів та не зазначається про наказ про виведення об'єктів основних засобів з експлуатації.

Крім того з листа-відповіді державної служби статистики України №03.4-6/485 від 05 квітня 2013 року на запит ПАТ «Гемопласт» щодо уточнення статусу форм № ОЗ-1 «Акт приймання-передачі(внутрішнього переміщення) основних засобів» та ОЗ-2 «Акт приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів», відповідно до якого Держстат України вбачається, що для відображення господарських операцій підприємство може використовувати як відповідні типові форми первинного обліку, так й інші первинні документи, що фіксують факти здійснення цих операцій (а.с. 101 - том 4).

Колегія суддів звертає увагу на те,що під час перевірки податковим органом було використано наступні документи: Книга журнал-головна, Журнали-ордери №№2, 6, 7, 10, 11, 13, аналітичні відомості по балансовому рахунку 10 «Основні фонди», аналітичні відомості по балансовому рахунку 15102 «поліпшення основних фондів», аналітичні відомості по балансовому рахунку 234 «Витрати на ремонт та поліпшення основних фондів», аналітичні відомості по рахунках 23, 311, 372, 631, 685, акти виконаних робіт від постачальників на проведення ремонтів та поліпшень основних фондів, акти списання матеріалів на ремонти виконані власними силами, податковий облік нарахування амортизації основних фондів, а також надані на запит податкової копії актів по проведеним ремонтам, копії звітів по ремонтам, копії книг реєстрації наказів, беручи до уваги позицію Держстату України.

Для документального підтвердження господарських операцій в рамках проведення поточних та капітальних ремонтів позивачем надано до суду копії актів по проведеним ремонтам та звітів по ремонтам (а.с. 1-99 - том 4).

До того ж, під час апеляційного розгляду справи 22.05.2015 року позивачем, через канцелярію суду надано додаткові пояснення щодо адміністративної справи. В додаткових поясненнях позивач зазначив, що має можливість без залучення сторонніх осіб проводити ремонтні роботи та поліпшення основних засобів, якими є ливарні машини та інше високотехнологічне обладнання, оскільки має в своєму штаті спеціалістів відповідної кваліфікації. На підтвердження цього позивачем надано структуру підприємства та штатний розклад, які були досліджені колегією суддів.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 ПК України).

У відповідності з пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані позивачем документи в їх сукупності підтверджують здійснення операцій по ремонту та задекларовані, у зв'язку із цим, витрати на поліпшення основних фондів.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень діючого законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення відповідачем ПАТ «Гемопласт» суми грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 691 459,00 грн. та відповідно суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з цього виду податку у розмірі 65 916,00 грн. є протиправним, а тому податкове повідомлення-рішення № від 22 лютого 2013 року в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв