Справа № 804/6959/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 червня 2015 р. Справа № 804/6959/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за поданням Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" про стягнення коштів за податковим боргом, -

ВСТАНОВИВ:

Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась до суду з поданням про стягнення коштів з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" у банках, обслуговуючих даного платника податків у розмірі податкового боргу в сумі 124767,00 грн.

В обґрунтування подання позивач зазначає, що обставиною, яка зумовила необхідність звернення з даним поданням до суду, є сплив 60 днів, наступних за днем надіслання податкової вимоги платнику податків. Тобто обставиною, яка зумовила необхідність звернення з даним поданням до суду, є момент встановлення відсутності сплати задекларованого зобовязання 01 червня 2015 року. З урахуванням положень абз. 3 ч. 11 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України право на звернення до суду з поданням наступає 03 червня 2015 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження, просив суд задовольнити подання.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду подання, в судове засідання уповноваженого представника не направив.

На підставі ч. 8 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив, здійснити розгляд справи без участі представника позивача та відповідача, оскільки неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду подання.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши письмові докази у справі встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" зареєстроване в якості юридичної особи та знаходиться на обліку як платник податків у Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекцій м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" було подано до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік від 25.02.2015 року, у якій задекларовано суму податку на прибуток підприємства за звітний період в розмірі 124767,00 грн.

У звязку з несплатою відповідачем вищевказаної суми, Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 02.04.2015 року направлено на адресу платника податків податкову вимогу форми «Ю» від 12.03.2015 року № 1770-25, у якій визначено суму податкового боргу, що підлягає сплаті в розмірі 124767,00 грн. Зазначена податкова вимога отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" 06.04.2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 36.1 ст. 36 Податкового Кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового Кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень, здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Відповідно до ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин, з моменту встановлення обставин.

Враховуючи, що позивачем направлено податкову вимогу 02.04.2015 року, звертаючись до суду 03.06.2015 року, з урахуванням положень абз. 3 ч. 11 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулась у встановлений законом строк.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Спір про право у контексті розглядуваної норми має місце у разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких, є передумовою виникнення правових підстав для застосування спеціальних заходів, визначених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків оскаржує рішення податкового органу, яке було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року № 149/11/13-11, та у листі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2011 р. № 571/11/13-11.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій оскаржує податкову вимогу форми «Ю» від 12.03.2015 року № 1770-25.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2015 року відкрито провадження у справі № 804/6284/15 за вищевказаним позовом (суддя Кононенко О.В.).

Враховуючи, що передумовою виникнення підстав для звернення позивача до суду з поданням про стягнення коштів за податковим боргом стало направлення платнику податків податкової вимоги форми «Ю» від 12.03.2015 року № 1770-25, яка є предметом оскарження в іншій адміністративній справі, суд дійшов висновку про наявність між сторонами спору про право, а саме права на стягнення податковим органом коштів за податковим боргом з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" на підставі зазначеної податкової вимоги форми «Ю» від 12.03.2015 року № 1770-25.

Отже, судом встановлено, що предметом спору є правовідносини, існування яких не є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, передбачених ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, подання Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не може бути задоволено, враховуючи виявлення спору про право після відкриття провадження у справі за відповідним поданням, а зазначене є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 18.07.2013 року по справі № К/800/29415/13.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 128, 157, 160, 165, 183-3, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за поданням Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІІФ" про стягнення коштів за податковим боргом - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та у строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1