Справа № 2а/0570/14804/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/10419/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Єнакієве Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Єнакієве Донецької області (далі УПФУ в м. Єнакієве Донецької області) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м Єнакієве Донецької області (далі ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Єнакієве Донецької області) про стягнення витрат,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року УПФУ в м. Єнакієве Донецької області звернулося до суду з позовом про стягнення з ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Єнакієве Донецької області витрат з виплати пенсії по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та допомоги на поховання осіб, які одержували пенсію по інвалідності (втраті годувальника) за період з 01 червня 2012 року по 30 вересня 2012 року на сумі 91414,16 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Єнакієве Донецької області просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права. Вказує, що допомога на поховання, виплачена сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання підлягає відшкодуванню відповідачем. Зазначає, що для виплати такої допомоги мають значення такі факти як смерть громадянина і обставини призначення пенсії, а тому відсутня необхідність доводити причинно-наслідковий звязок між смертю і захворюванням.

ВВД Фонду ССНВВПЗ України в м. Єнакієве Донецької області у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, судами правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Зазначає, що нараховані позивачем суми відшкодуванню не підлягають, оскільки відсутні документи, що підтверджують правомірність здійснених виплат. Вказує, що УПФУ в м. Єнакієве Донецької області безпідставно включило до витрат, що підлягають відшкодуванню суми виплачені у звязку з похованням вдів потерпілих на виробництві. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з актами звірки за період з 01 червня 2012 року по 30 вересня 2012 року відповідач не прийняв до заліку виплачені позивачем суми в розмірі 91414,16 грн, що складались з витрат з виплати допомоги на поховання, пенсій по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та виплат на поховання вдів потерпілих на виробництві.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Основи) встановлено, що загальнообовязкове державне соціальне страхування це система прав, обовязків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Статтею 1 Основ встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у звязку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів. Відповідно до пункту 4 цієї статті за страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, наведено у статті 21 Закону від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон № 1105-XIV). Відповідно до цієї статті Фонд зобовязаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоровя, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону № 1105-XIV, Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Отже, згідно з приписами наведених норм закону, Фонд зобовязаний відшкодувати органу Пенсійного фонду витрати, повязані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладену в постанові від 20 листопада 2012 року № 21-361а12.

Водночас, такі страхові виплати Фонд здійснює у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на їх одержання. У разі, якщо особі безпідставно призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у звязку з виплатою та доставкою такої пенсії, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08 липня 2014 року № 21-240а14.

Як встановлено судами, відповідачем не прийняті до відшкодування витрати УПФУ в м. Єнакієве Донецької області на виплату пенсії у звязку з втратою годувальника, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на загальну суму 25 998,24 грн., з тих підстав, що на день смерті годувальника зазначені особи не досягли 55-річного віку, були працездатними і статус інваліда не мали. 12 856,57 грн допомоги на поховання позивач виплатив за особовими справами на поховання вдів потерпілих, які постраждали внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Витрати з виплати пенсії у звязку з втратою годувальника в сумі 600,00 грн. за особовою справою ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають, оскільки судовими рішеннями встановлено, що вказана особа на день смерті годувальника не належала до категорії непрацездатних осіб та не мала групу інвалідності. Крім того, витрати на виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_5 в сумі 91,80 грн відшкодуванню теж не підлягають, оскільки вказана особа працює і в розумінні статті 33 Закону № 1105-ХІV не належить до категорії непрацездатних осіб.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачем вказаних витрат позивачу.

За приписами статті 21 Закону №1105-ХІV, в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку має, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сімї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та повязаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний звязок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26 Основ, частини другої статті 24 Закону № 1105-XIV убачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного звязку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Отже, положення пункту 4 Порядку, яким зобовязано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 23 травня 2011 року № 21-48а11 та від 23 квітня 2013 року №21-108а13.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на виплату допомоги на поховання, виплаченої сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та правильно відмовили у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Єнакієве Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак