Справа № 809/1347/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 р. Справа № 876/4875/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Затолочного В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. про залишення без розгляду позовної заяви Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-І» про стягнення заборгованості по невідшкодованих витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. залишено без розгляду позовну заяву Управління Пенсійного фонду /ПФ/ України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. до Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Житлобуд-І» про стягнення заборгованості по невідшкодованих витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (а.с.20-22).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач Управління ПФ України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл., який у апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити рішення згідно норм чинного законодавства, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.27-29).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди спірні пенсії призначаються за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, який був до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було врегульовано Законом України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» для платників цього збору, визначених п.п.1 та 2 ст.1 цього Закону, обєктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п.«б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку на обовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від обєкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Таким чином, порядок компенсації зазначених витрат пенсійного органу не змінився у звязку з набранням Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» чинності з 01.01.2004р.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що згідно Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФ України, затв. постановою правління ПФ України № 21-1 від 19.12.2003р., спірні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, не є страховими внесками, через що на їх стягнення поширюється загальний строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України.

Окрім цього, згідно порядку відшкодування спірних виплат з 26-го числа відповідного місяця пенсійному органу було відомо про несплату витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах; також позивачем несвоєчасно скеровані відповідачу відповідні розрахунки; з 01.12.2012р. до березня 2015 року не вжито жодних заходів по відшкодуванню спірних виплат за рахунок відповідача, через що достатніх підстав для поновлення пропущеного строку не убачається.

Між тим, з наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 30.03.2015р. позивач Управління ПФ України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по невідшкодованих витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, в загальному розмірі 4695 грн. 84 коп. за період з 01.12.2012р. по 01.04.2013р. (а.с.3-4).

Розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за спірний період на суму 4695 грн. 84 коп., скеровані на адресу відповідача згідно супровідних листів позивача № 435/04 від 10.08.2012р. та № 52/04 від 24.01.2013р. (а.с.5-9).

Згідно п.1 ст.1 Закону України № 400/97-ВР від 26.06.1997р. «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (абз.4 п.1 ст.2 вказаного Закону).

Відповідно до ст.4 цього Закону на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору у таких розмірах - 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України (ст.3 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.15 ст.106 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, на підставі аналізу вищезгаданих норм права колегія суддів дійшла висновку, що у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по невідшкодованих витратах на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені ст.99 КАС України, не застосовуються.

Також відповідно до п.6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФ України, затв. постановою правління ПФ України № 21-1 від 19.12.2003р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів ПФ України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до ПФ зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (п.6.8 вказаної Інструкції).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що несвоєчасне скерування пенсійним органом розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не звільняє підприємство від сплати спірних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, та не впливає на перебіг строку для стягнення таких.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи характер стягуваної заборгованості (недоїмки), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для висновку про те, що Управлінням ПФ України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. пропущений без поважних причин встановлений ст.99 КАС України строк для звернення до адміністративного суду із відповідним позовом.

При вирішенні наведеного процесуального питання колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по наведеній категорії справ, яка викладена в постанові № 21-496а14 від 18.11.2014р.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.160, 195-197, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської обл. задоволити частково.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 809/1347/15 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.З.Улицький

В.С.Затолочний