Справа № 2-А-233/11
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В.,

при секретарі Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії, доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувсь з позовом до ГУПФ України в Київській області про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і виплату пенсії та додаткової пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відноситься до першої категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримала другу групу інвалідності. В обґрунтування правових підстав позову позивач посилалася на норми ст. ст. 39, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких просить зобовязати відповідача здійснити їй перерахунок державної пенсії за період з 01.01.2010 року по теперішній час з розрахунку 8-ми мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 % мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а також доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Позивач в судове засідання не зявився, однак в прохальній частині позову, міститься пункт де позивач просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином (а.с. 29), від нього надійшли заперечення проти позову (а.с. 23-26).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в ГУПФ України в Київській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується листом ГУПФ України в Київській області від 11.10.2010 року № 4886/04 (а.с. 17).

Відповідно до довідки № 332240 Спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1, з 07.11.2009 року безстроково встановлена 2-га група інвалідності, у звязку з тим, що захворювання повязане з роботою на ЧАЕС (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіологічного контролю, підвищуються у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що позивачу, з моменту призначення пенсії, доплата до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, не виплачувалась.

В судовому засіданні досліджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління ПФУ № 3-1 від 30.01.2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 за N 135/134020. Згідно положень вищезазначеного Порядку (п. 8) для встановлення надбавок, підвищень до пенсій, додаткових пенсій згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», подаються документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи. При умові, що позивач не працює, мають бути подані також копія трудової книжки, та довідка з державної податкової адміністрації про те, що особа не займається підприємницькою діяльністю.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу доплата до пенсії згідно ст. 39 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлювалась, також, згідно наданих письмових заперечень відповідача, позивач не подавав до відповідача заяву про встановлення цієї доплати та не надав документи, що підтверджують право на отримання цієї доплати.

За таких обставин, суд приходить до висновків про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу основний розмір пенсії згідно ст. 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлювався, оскільки виплата пенсії позивачу проводиться на підставі норм ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в звязку з чим він і перебуває на пенсійному обліку у відповідача, також, згідно наданих письмових заперечень відповідача, він не має повноважень, щодо призначення державної пенсії, відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Призначення та виплата даної державної пенсії здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, що мають право на пенсії за даним законом і, одночасно, мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

За таких обставин, суд приходить до висновків про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно ст. 50 зазначеного вище Закону, особам, віднесеним до першої категорії, інвалідам ІІ групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

27.09.2010 року ОСОБА_1, звертався до ГУ ПФ України в Київській області із заявою про здійснення перерахунку та виплати основної, додаткової пенсії, доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (а.с. 16).

ГУ ПФ України в Київській області направило ОСОБА_1,лист від 11.10.2010 року за № 4886/04, яким відмовило в здійсненні перерахунку пенсії (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.07 року у справі № 1-29/2007 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.ст. 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року винесеним в результаті розгляду справи № 1-28/2008 щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік».

Згідно ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 422/96-ВР «Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу права, наданого Законом, є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дійсно є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та має право на отримання пенсій у розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту ст. 3 та п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України.

Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 11.10.05 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) - зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Суд, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, враховуючи конституційні норми, суд приходить до висновку, що на момент здійснення виплат позивачеві, застосуванню підлягали норми ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 50 цього Закону. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, зверталася до УПФ України в Подільському районі м. Києва із заявою про здійснення перерахунку пенсій, однак у відповідь отримала відмову.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Позивач в своїх позовних вимогах просить зобовязати відповідача зробити йому перерахунок державної пенсії в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати починаючи з 01.01.2010 року. Однак, ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк.

Оскільки позовні вимоги стосуються порушення прав позивача за період з 01.01.2010 року суду позивач звернувся лише 26.11.2010 року - після сплину більш ніж шість місяців з моменту порушення його прав, та не подав клопотання про поновлення такого строку, а можливість вирішення питання про поновлення строку за власною ініціативою суду чинним КАС України не передбачена, то відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов в частині позовних вимог, що стосуються періоду до 26.05.2010 року, підлягає залишенню без розгляду.

ГУПФ України в Київській області в порушення вимог ст. 71 КАС України, не було подано до суду обєктивних доказів, які б свідчили про правомірність їхніх дій, щодо відмови позивачеві у здійсненні йому перерахунку пенсії, передбаченої ст. 50 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 162 КАС України одним із захистів порушених прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин є визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та зобовязання відповідача здійснити певні дії.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання права на перерахунок та здійснення виплати пенсії, зобовязання відповідача виплачувати пенсію у подальшому, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного законодавства

Так, чинним законодавством не передбачено зобовязання вчинення будь - яких дій на майбутнє, оскільки права позивача ще не порушені, а судовому захисту підлягають лише порушені права особи.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 у судовому засіданні доведені частково, а тому підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 39, 50, 54, 62, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Конституції України та керуючись, ст. ст. 2, 17, 69, 71, 99, 100, 104, 105, 158, 159, 160, 162, 163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і виплату основної та додаткової пенсії, доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю - задовольнити частково;

Визнати дії управління пенсійного фонду України в Подільському районі протиправними;

Зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 26 травня 2010 року з урахуванням проведених виплат;

В іншій частині в задоволенні позову відмовити;

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Гребенюк В. В.