Справа № 823/137/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/137/15 Головуючий у 1-й інстанції: Трофімова Л.В. Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е., при секретарі Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (надалі за текстом «Виконавча дирекція Фонду») в якому просив визнати грубі, недопустимі порушення елементарних правових норм при направленні йому і Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини відповідей від 10.04.2014 року, а самі відповіді незаконними. Також позивач просив зобовязати відповідача направити йому законну відповідь шляхом повторного розгляду справи адміністративним органом, як цього вимагає постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2013 у справі №823/1379/13-а.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Виконавчої дирекції Фонду із складання та направлення листа від 10.04.2014 р. №21-Г-11.1 «Про розгляд звернення», скерованої на імя ОСОБА_2, у відповідь на звернення Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.02.2014 р. №12.01-29/1220 неправомірними. Зобовязано відповідача повторно надати ОСОБА_2 відповідь на звернення Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.02.2014 №12.01-29/1220 з дотриманням вимог ст.15,18,19 Закону України «Про звернення громадян» та законодавства з питань захисту прав інвалідів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2013 року визнано неправомірними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 03.03.2013 року та зобовязано Міністерство юстиції України надати повну відповідь на всі питання, викладені у заяві, відповідно до вимог чинного законодавства.

23 грудня 2013 року Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за вказаною постановою № 823/1379/13-а.

22 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

03.02.2014 р. Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини на адресу Виконавчої дирекції Фонду направлено лист за № 12.0.1-29/1220.

Із змісту вказаного листа вбачається, що до Міністерства юстиції України надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2014 р. на підставі виконавчого листа № 823/1379/13-а щодо зобовязання Міністерства юстиції України надати ОСОБА_2 повну відповідь відповідно до вимог чинного законодавства на всі питання, викладені у його заяві від 03.03.2013, якою він просив надати відповідь також і на попередню заяву від 25.12.2012.

У цих заявах позивачем оскаржувалось неналежне відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок травмування на виробництві, незабезпечення реабілітаційним санітарно-курортним лікуванням та автомобілем.

Про результати розгляду заяв та про вжиті заходи Урядовий уповноважений запропонував Виконавчій дирекції Фонду повідомити заявника та Міністерство юстиції України.

Вказане звернення до відповідача надійшло 25 лютого 2014 року.

28.02.2014 Виконавчою дирекцією Фонду було зроблено усний запит до управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області стосовно ненадання ОСОБА_2 відшкодування та належних медико-соціальних послуг внаслідок трудового каліцтва.

Листом від 28 лютого 2014 року за № 275/01-10 управлінням виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області надано відповідь, що ОСОБА_2 на обліку в управлінні не перебуває, страхових виплат та медико-соціальних послуг не отримує.

Виконавча дирекція Фонду в свою чергу надала відповідь позивачу від 10 квітня 2014 року за № 66-Г-11 та Міністерству юстиції України від 10 квітня 2014 року за № 21-Г-11.1. У цій відповіді зазначено, що згідно інформації управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області ОСОБА_2 на обліку в робочих органах Фонду у Черкаській області не перебуває, тому для отримання необхідної медико-соціальної допомоги йому необхідно звернутися до робочих органів Фонду та надати відповідні документи, визначені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР (надалі за текстом «Закон № 393/96-ВР») громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 цього Закону скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Названою статтею Закону № 393/96-ВР також визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 Закону № 393/96-ВР установлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обовязковому прийняттю та розгляду.

За приписами статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обовязковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленомузаконом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 вказаного Закону вбачається, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, у межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, після отримання листа від 03.02.2014 №12.0.1-29/1220 останнім не вжито заходів щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду його заяв, чим спричинено недотримання вимог ст. 18 Закону № 393/96-ВР.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, листи Виконавчої дирекції Фонду № 66-Г-11 від 10 квітня 2014 р., № 21-Г-11.1. від 10 квітня 2014 року не містять чіткого рішення за заявами позивача.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що вимоги позивача у частині визнання дій Виконавчої дирекції Фонду із складання та направлення на адресу Міністерства юстиції України листа від 10.04.2014 №21-Г-11.1 без забезпечення інформування щодо участі позивача у перевірці поданих заяв та не прийняттям за ними рішення з розясненням порядку оскарження є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Т.М.Грищенко

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 16 червня 2015 р.

.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Грищенко Т.М.