Справа № 826/10838/14
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/17613/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання: Чайці О.С.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року

по справі № 826/10838/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт»

до Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання недійсною податкової консультації, зобов'язання надати нову податкову консультацію, відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Астеліт» звернулось до суду з позовною заявою до Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання недійсною податкової консультації від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11, зобов'язання надати нову податкову консультацію певного змісту та відшкодування шкоди в сумі 1000000,00 грн. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію Міжрегіонального Головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 11 червня 2014 року № 11303/10/28-10-06-2-11. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що рішення судів було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом «Про надання податкової консультації» від 23 травня 2014 року №2414, в якому процитував п. 3.1, п. 3.2 ст. 3 Податкового кодексу України щодо пріоритетності норм міжнародного договору над нормами Податкового кодексу України та ч. 1, підпункту «а», «і» ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 3 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно (яка ратифікована Законом України від 12.07.1996 року №332/96-ВР), зокрема, щодо оподаткування процентів по кредиту, наданому банком або будь-якою іншою фінансовою організацією, та запитав, при застосуванні вказаної Конвенції згідно із законодавством якої держави має визначатись термін «фінансова організація» та в якому акті законодавства відповідної держави встановлено визначення цього терміну.

Відповідач в листі від 11 червня 2014 року №11303/10/28-10-06-2-11 «Про надання консультації» посилався на підпункти «а» та «b» та надав визначення терміну «фінансова установа» та «фінансова послуга», наведене в ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в Наказі Держкомстату від 18 квітня 2005 року № 96 «Про затвердження Класифікації інституційних секторів економіки України». Крім того, відповідач зазначив про необхідність застосування чинних рекомендацій Державної податкової служби України в листі від 27 грудня 2012 року №12744/0/71-12/12-1017. Відповідач також вказав те, що запит не містить достатньої кількості інформації для надання більш ґрунтовної відповіді, а також зазначив про необхідність вивчення усіх первинних документів, якими були оформлені відповідні операції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Питання, що ставилося перед контролюючим органом, стосувалося порядку застосування Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно підписаної 24.10.1995 року та ратифікованої Верховною Радою України 12.07.1996 року (далі по тексту - Конвенція).

При цьому, п.2 ст. 3 Конвенції встановлено, що при застосуванні цієї Конвенції Договірною Державою будь-який термін, не визначений у ній, матиме те значення, якщо із контексту не випливає інше, яке він має згідно із законодавством цієї Держави стосовно податків, на які поширюється Конвенція.

Термін «фінансова організація» в цій статті так само, як і в інших статях Конвенції не розкрито. У законодавстві України стосовно податків, на які поширюється Конвенція (згідно з пунктом 3 ст. 2 Конвенції це податок на доходи підприємств та прибутковий податок з доходів громадян ), немає правової норми, яка б давала визначення фінансової організації. Така норма є в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративним судом України викладеній в постанові від 27.03.2014 року по справі №2а-15979/10/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт» до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих у зв'язку із застосуванням контролюючим органом ставки 10% при визначенні ТОВ «Астеліт» податкових зобов'язань з доходу, виплаченого нерезиденту компанії «Euroasia Telecommunication Holding BV» (резидент Королівства Нідерланди) як проценти за кредитом, для цілей застосування Конвенції термін «фінансова установа» застосовується у значенні, визначеному в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Приймаючи рішення, Вищий адміністративний суд України, враховував інформацію щодо виду діяльності «Euroasia Telecommunication Holding BV», отриманої листом від 23.09.2009 року №HEP 44695-У від Державної податкової інспекції у складі Податкової та Митної Адміністрації Міністерства фінансів Королівства Нідерланди (компетентним органом для цілей застосування Конвенції), відповідно до якого, за даними реєстрації в торговому реєстрі Торгової палати Королівства Нідерланди видом підприємницької діяльності компанії є управління, контроль, розвиток будівництва і функціонування телекомунікаційних систем.

Зважаючи на свою діяльність, компанія «Euroasia Telecommunication Holding BV» не може розглядатися як банк або будь-яка інша фінансова установа, така як інвестиційний банк, ощадний банк або страхова компанія для застосування ставки у розмірі 2% відповідно до ст. 11 параграфу 2 Конвенції (Позиція Вищого адміністративним судом України викладена в постанові від 27.03.2014 року підтримана Верховним Судом України у справі №21-390а14).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, в листі про надання консультації позивач не вказував інформацію, яка може ідентифікувати взаємовідносини позивача з конкретним контрагентом, зокрема: - контрагента, країну його реєстрації, вид діяльності; - інформацію про фактичного власника коштів (для можливості визначення його як фінансової установи); - наявність чи відсутність довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України (п.103.4 ст.103 ПК України).

У зв'язку з цим, в оскаржуваній консультації, відповідачем було роз'яснено, що «запит TOB «Астеліт» не містить достатньої кількості інформації для надання більш ґрунтовної відповіді. Висновки можна буде надати за результатами детального вивчення всіх первинних документів, якими були оформлені відповідні операції».

Відтак, правильним є висновок апеляційного суду про те, що позивач не був позбавлений права звернутися з до відповідача в порядку ст.52 ПК України із заявою про надання необхідної консультації, навівши при цьому більш детальне обґрунтування суті поставленого запитання, проте, на власний розсуд, даним правом не скористався.

Так, як при наданні індивідуальної консультації, відповідач оперував інформацією, зазначеною позивачем, тому у відповідача не існувало підстав ставити під сумнів можливість застосування норм українського законодавства у загальному порядку та не виникло обов'язку направлення запитів для отримання додаткової інформації.

Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В той же час, позивачем не доведено та документально не підтверджено наявність рішення, вчинення дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які порушують її права, свободи або інтереси.

Враховуючи вищенаведене, надаючи податкову консультацію, Центральний офіс жодним чином не звужував сферу застосування міжнародного договору та надав відповідь по суті поставлених запитань, в межах інформації, зазначеної в запиті.

У той же час правильними є висновки судів, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що діями відповідача йому заподіяно шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астеліт» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі № 826/10838/14 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписСірош М.В.
підписЮрченко В.П.

Ухвала складена у повному обсязі 12.06.2015 р.