Справа № 2-а-59/11
Суддя: Подорога Л. В.
Дата ухвалення: 2011-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-59/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2011 рокум.Городище

Городищенський районний суд

Черкаської області

в складі :

судді Подороги Л. В.

при секретарі Гудзь І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Городище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі Черкаської області про перерахунок і виплату державної та додаткової пенсії інваліду Чорнобиля, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФ України в Городищенському районі про перерахунок і виплату державної та додаткової пенсії інваліду Чорнобиля.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є постраждалою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та, згідно посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 436934 від 11.01.2006 року, їй присвоєно І категорію. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 5 ЧК № 077741 від 17.11.2005 року, вона є інвалідом ІІІ групи від захворювання, яке повязано з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників. У звязку з чим, позивачу була призначена пенсія, як інваліду ІІІ групи. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1, як інваліду ІІІ групи призначена пенсія, не може бути нижчою, ніж 6 мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсія за шкоду здоровю, не може бути нижчою за 50% мінімальної пенсії за віком для непрацездатних громадян, установлених держбюджетом на відповідний рік, згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 26.11.2010 року, позивач дізналась про порушення своїх прав відповідачем щодо виплати державної і додаткової пенсії інваліду чорнобиля у менших розмірах, ніж це передбачено законодавством. З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить визнати дії посадових осіб відповідача у відмові по здійсненню перерахунку, виплаті недоплачених сум пенсії не правочинними та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату їй державної пенсії з розрахунку шести мінімальних пенсій по віку, установлених Державним бюджетом України, на день виплати, починаючи з 17. 11. 2005 року по 08. 06. 2010 року і виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 17.11.2005 року по час зміни обставин.

У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 декілька разів змінювалала позовні вимоги. В остаточних позовних вимогах, просила визнати дії відповідача у відмові в перерахунку, виплаті недоплачених сум державної пенсії по віку та додаткової пенсії за шкоду здоровю з розрахунку 50% мінімальної пенсії, установленої Державним бюджетом України, на день виплати, починаючи з 01.01.2011 року не правочинними та зобовязати відповідача провести перерахунок та подальшу виплату її державної пенсії з розрахунку шести мінімальних пенсій по віку, установлених Державним бюджетом України, на день виплати, починаючи з 01.01.2011 року по день зміни обставин і зобовязати відповідача провести перерахунок і подальшу виплату їй додаткової пенсії за шкоду здоровю, із розрахунку 50% мінімальних пенсій по віку, установлених Державним бюджетом України, на день виплати, починаючи з 01.01.2011 року по час зміни обставин. Змінені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області, позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення та пояснила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Городищенському районі та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності, отриманої від захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно із ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, повязаного з Чорнобильською катастрофою, для учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, інвалідів ІІІ групи, не може бути нижчою шести мінімальних пенсій за віком. Визначення мінімального розміру пенсії за віком, надане у ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Частиною 1 статті 28 вказаного закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначених законом. При цьому, ч. 3 даної статті встановлено, що визначений таким чином мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для обчислення розмірів пенсій, призначених ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Для узгодження даного питання, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесені зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: для інвалідів ІІІ групи, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС у 1986 році, розмір пенсії не може бути нижчим 180% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткову пенсію установлено в розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після винесення Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року про визнання неконституційним пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», прийнятті постанови Кабінету міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530 та «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654. Також, представник відповідача наполягла на відмові у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки остання пропустила встановлений законодавством шестимісячний процесуальний строк для звернення з даним позовом до суду.

Суд, враховуючи позиції сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що даний адміністративний позов частково обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1, відповідно до посвідчення, серії А № 436934 від 11.07.2006 року, є постраждалою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії. Відповідно до довідки МСЕК серії 5 ЧК № 077741 від 11.11.2005 року, вона є інвалідом ІІІ групи від захворювання, яке повязано з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників, внаслідок аварії на ЧАЕС. У звязку з цим, ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Городищенському районі Черкаської області та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності, отриманої від захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. за №796-ХІІ, передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюється у вигляді: а)державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 даного Закону, в якій наведено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії І, в усіх випадках, розмір пенсії для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим шести мінімальних пенсій за віком.

За правилами ст. 50 ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р., особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю по третій групі інвалідності, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

У відповідності до положень статті 46 Конституції України, прийнято ОСОБА_3 України «Про прожитковий мінімум», N 966-XIV від 15.07.99 р.. ОСОБА_3 дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею другою Закону «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для:

встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України;

формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум, є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, не можуть бути нижчими, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Крім того, державний бюджет України, при його формуванні, ґрунтується на прожитковому мінімумі, з огляду на що, витратна частина Бюджету України, не може не базуватися на прожитковому мінімумі як соціальній гарантії, встановленій Конституцією України - основним законом України, який має найвищу юридичну силу, норми якого є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У відповідності до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Суд, при вирішені даного спору, керується принципом законності у відповідності до статті 9 КАС України, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Суд, також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема справа «Кечко проти України», справа Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності). Про першу, зокрема, зазначено у листі Верховного Суду України від 07.2006 року N 1-5/400. Зазначеним листом, Верховний Суд України, акцентує увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, у випадках коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Крім того, суд вважає, якщо прямо не встановлено для Закону про чорнобильців бази нарахувань підвищень, але зроблено посилання на категорію мінімальна пенсія за віком, яка є категорією соціальної гарантії, згідно зі статтею 46 Конституцією України, органи державної влади, повинні керуватися нормами Конституції України і Законів України, виходячи з мінімальних соціальних гарантій, встановлених Законами України і не можуть порушувати норми статті 22 Конституції України. Інакше, при наявності конституційного права на соціальний захист, невикористання мінімальних гарантій визначених законом, є порушенням державою своїх конституційних зобов'язань.

Пенсійний Фонд України діє на підставі положення «Про Пенсійний Фонд України», затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002р. за №121/2001, і є центральним органом виконавчої влади, на який покладено обовязок щодо: призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування виплат пенсій, та здійснює свої повноваження на підставі п. 15 вказаного положення через, створенні в установленому порядку, його територіальні управління, по ефективному використанню коштів Пенсійного Фонду України. Згідно з п. п. 7 п. 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. за №8-2, управління, відповідно до покладених на них завдань, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати, відповідно до чинного законодавства. Пунктом 4.2 вищенаведеного Положення, передбачено, що Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банках (у тому числі валютні), печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

З огляду на вищевикладене, відповідач, здійснивши позивачу нарахування та виплату пенсії по третій групі інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був діяти, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, тобто за нормами ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р., ЗУ № 1058-ІV від 09.07.2003р., ЗУ № 1646-VІ від 20.10.2009р. і здійснити позивачу відповідні нарахування, але, у порушення цього, відповідач таких нарахувань не проводив, допустивши звуження конституційних прав позивача, що є неправомірним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно подальшої виплати додаткової пенсії, задоволенню не підлягають, оскільки суд не наділений повноваженнями на прийняття рішення з приводу майбутніх правовідносин, які не настали. Також, дана вимога суперечить змісту чинного законодавства України. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому правового регулювання суспільних відносин.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Конституцією України, Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005р. (№8рп/2005); Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. за №796-ХІІ; ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ; Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997р. №523 «Про порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи»; Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009р. № 1646-VІ, Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 р. за № 8-2 та ст., ст. 6, 7, 8, 9, 10, ч.2 ст. 11, ст. 11, 12, 17, 71, 100, 159, 160, 161, 163, 185, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Городищенському районі, щодо призначення ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії та такими, що звужують конституційні права постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інваліда ІІІ групи.

Управлінню пенсійного фонду України в Городищенському районі, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також перерахунок і виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, з 01.01.2011 року по 27.04.2011 року, з урахуванням сум, виплачених в цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом 10 днів, з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_4