Справа № 804/5799/15
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2015 р. Справа № 804/5799/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
29.04.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати повністю рішення Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції від 24.04.2015 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1338,23 грн.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити, доводи викладені в позовній заяві підтримали.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, з наступних підстав.
За результатами перевірки 09.04 .2014 року складений акт №157/17-03/НОМЕР_2, яким встановлені порушення:
В обґрунтування висновків акту перевірки перевіряючими було зазначено, що:
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань , внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу
Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III Податкового кодексу - витрати, що прямо повязані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.
- платіжне доручення № 1394 від 06.05.2014р. на суму 7721,16 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1418 від 20.05.2014р. на суму 6253,58 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1439 від 03.06.2014р. на суму 5475,42 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1456 від 12.06.2014р. на суму 7470,30 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1723 від 03.11,2014р. на суму 9829,85 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1737 від 12.11.2014р. на суму 7652,98 грн. з урахуванням ПДВ;
- платіжне доручення № 1783 від 09.12.2014р. на суму 9967,45 грн. з урахуванням ПДВ.
Також на підтвердження реальності здійснення цих господарських операцій позивачем додатково надані видаткові накладні та ТТН.
В судовому засіданні позивач пояснила, що ці документи надавались податковому органу, однак з яких причин вони не були враховані при проведенні перевірки невідомо.
Щодо заниження податку з доходів фізичних осіб до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Висновки про заниження податку з доходів фізичних осіб зазначені в акті перевірки ґрунтуються лише на відсутності платіжних документів, що підтверджують витрати.
Зі змісту статей 162, 164 Податкового кодексу України вбачається, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, базою оподаткування яких є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Згідно частини 1 статті 8 Закону № 2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Приписи частини 11 саттті 8 Закону № 2464-VI визначають, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Абзацом 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.
Відтак, зважаючи на те, що в ході перевірки Дніпропетровською обєднаною державною податковою інспекцією помилково було встановлено завищення чистого оподатковуваного доходу (прибутку), суд вважає про відсутність правових підстав для збільшення грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску та накладення застосування штрафних санкцій за донарахування органів доходів і зборів єдиного внеску.
За таких обставин суд приходить висновку, про протиправність рішень, які були прийняті на підставі акта перевірки від 09.04 .2014 року №157/17-03/НОМЕР_2.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпропетровської обєднаної Державної податкової інспекції від 24.04.2015 року № НОМЕР_1.
Визнати протиправним та скасувати повністю рішення Дніпропетровської обєднаної Державної податкової інспекції від 24.04.2015 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 182,70 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 травня 2015 року

Суддя ОСОБА_1