Справа № 338/422/15а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/5007/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу роботи, зобовязання перерахувати та виплатити пенсію.

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання відмови неправомірною, та зобовязання призначити пільгову пенсію.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 08.04.2015 року адміністративний позов в частині вимог за період з 09 червня 2009 року по 19 вересня 2014року включно залишено без розгляду.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірною відмову відповідача в перерахунку пенсії з врахуванням пільгового стажу позивача. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачу в пільговому обчисленні період роботи з 21 серпня 1981 року по 13 липня 1985 року, з 14 серпня 1985 року по 02 жовтня 1992 року та з 09 жовтня 1992 року по 26 січня 1994 року, як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців. Зобовязано відповідача зробити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням пільгового стажу з 20 вересня 2014 року. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, зазначену постанову оскаржило управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі, яке просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року та в задоволенні адміністративного позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та суттєвим порушенням норм процесуального права з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 -ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року (v1908400-67) «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі»

За приписами наведеної норми (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, працюючи в Івано-Франківському управлінні бурових робіт водієм, машиністом підіймача А-50, направлявся на роботи в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з 14 серпня 1985 року по 01 березня 1989 року; в райони Крайньої Півночі - з 02 березня 1989 року по 02 жовтня 1992 року. Окрім того, з 21 серпня 1981 року по 13 липня 1985 року він працював водієм в Нижньовартівському управлінні технологічного транспорту №2 виробничого об'єднання "Нижнєвартовськ-нафта" (місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі); з 09 жовтня 1992 року по 26 січня 1994 року - машиністом в УТТ-6 НГДУ «Сутормінськнафта» (район Крайньої Півночі).

Позивач, працюючи водієм, машиністом підіймача А-50 в Івано-Франківському управлінні бурових робіт, направлявся вахтово-експедиційним методом на роботи до Ханти-Мансійського та Ямало-Ненецького автономних округів, що входять до складу Тюменської області.

Окрім того, з 21 серпня 1981 року по 13 липня 1985 року він працював в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі; з 09 жовтня 1992 року по 26 січня 1994 року - в районі Крайньої Півночі.Це підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.7) та довідкою Прикарпатського управління бурових робіт ПАТ «Укрнафта» №10-2095 від 05 грудня 2014 року (а.с.10).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029, Ханти-Мансійський автономний округ відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області - до районів Крайньої Півночі.

П.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006), передбачено пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суд першої інстанції що позивач має право на пільгове обчислення стажу в півтораразовому розмірі за періоди роботи з 21 серпня 1981 року по 13 липня 1985 року, з 14 серпня 1985 року по 02 жовтня 1992 року та з 09 жовтня 1992 року по 26 січня 1994 року, оскільки з наданих документів вбачається та не викликає жодного сумніву той факт, що він, працюючи в районі Крайньої Півночі та в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі, користувався пільгами, передбаченими Указом від 10 лютого 1960 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування шестимісячний строку звернення до адміністративного суду відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та задоволення позовних вимог з 20.09.2014 року.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Богородчанского районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2015 року в справі № 338/422/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В. Улицький

Судді: C. Кузьмич

Р. Гулид