Справа № 2а-312/11, 2а-455/1/13
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р. Справа № 876/5946/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В.,Макарика В.Я. ,

з участю секретаря Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 березня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 про визнання незаконним і нечинним рішення Добромильської міської ради,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Добромильської міської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання незаконним і нечинним рішення Добромильської міської ради № 73 від 31 травня 2011 року "Про виділення під'їзної дороги до житлового будинку в АДРЕСА_1.»

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 березня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в скарзі апелянт вказав, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування порушено її права як користувача земельної ділянки, оскільки дорогу виділено за рахунок землі, яка закріплена саме за її частиною будинку. Генеральним планом за 1955 рік не було передбачено заїзду до будинків. ОСОБА_3 не є власницею будинку, а тому законних підстав для розгляду радою її заяви не було. Ці обставини суд першої інстанції не взяв до уваги при вирішені спору. Просить скасувати постанову та прийняти нову - про задоволення позову.

У судове засідання апелянт та представник Добромильської міської ради не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення ( 641, 044).

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та зазначила, що суд першої інтонації правильно встановив обставини справи та дав їм належну оцінку. Судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 володіє будинком АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 володіє будинком АДРЕСА_1. У цьому будинку проживає ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи, між мешканцями цих двох будинків систематично виникають спори щодо користування земельними ділянками і під»їзду до будинків, що призводить до звернень до правоохоронних органів.

До Добромильської міської ради звернулася ОСОБА_3 із заявою про виділення дороги для заїзду до вищевказаного житлового будинку.

Рішенням Добромильської міської ради другого пленарного засідання шостої сесії шостого демократичного скликання від 31.05.2011 року № 73 було вирішено встановити під»їзну дорогу до житлового будинку АДРЕСА_1, шириною 4,20 м х 10.00 м та шириною 3.30 м х 49 м (до самої стінки будинку) по існуючому заїзду ( із земель міської ради - землі житлової та громадської забудови); землевпоряднику міської ради встановити межі заїзду згідно встановлених розмірів; начальнику КП МВУЖКГ привести під»їзну дорогу у відповідність згідно встановлених меж.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції міської та районної Ради народних депутатів і міської та районної виконавчої влади у сфері дорожнього руху, зокрема, належить виконання вимог законодавства та рішень органів державної виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки; формування міських і районних фондів, у тому числі позабюджетних, для фінансування програм і окремих заходів, спрямованих на розвиток дорожнього руху та його безпеки.

Також, відповідно до ст.52 цього ж Закону, зокрема, органами місцевого самоврядування здійснюється контроль у сфері безпеки дорожнього руху.

Також, статтею 19 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що основним обов'язком органу місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів.

Згідно ст.18 Закону України «Про планування і забудову територій» при здійсненні планування і забудови територій на місцевому рівні врахування громадських інтересів полягає у визначенні потреби територіальної громади в територіях, необхідних для розташування, утримання об'єктів житлово-комунального господарства, соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури, вирішення інших завдань забезпечення сталого розвитку населеного пункту.

При здійсненні планування і забудови територій на місцевому рівні врахування приватних інтересів полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або у користування земельних ділянок, захисту майнових прав, а також безпечного функціонування об'єктів нерухомості.

Згідно ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об»єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування, прибудинкові території, території будівель та споруд інженерного захисту територій, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також інші території в межах населеного пункту.

Відповідно до ст.14 цього Закону об'єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбачених законодавством;

Згідно пункту 1частини 1, пунктів 2 і 3 частини 2 статті 17 Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів та зобов'язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів і не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів;

Частинами 1 та 4 статті 20 Закону встановлено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно частини 1 ст. 23 вищевказаного Закону до об»єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об»єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об»єкти загального користування.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання відповідно до закону земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, статті 13,14 Конституції України, п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 152 ЗК України, ст.ст.13,14, 16, п.1ч.1 і п.2 і 3 ч. 2 ст.17. ч.1 ст. 23 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» свідчать про те, що ОСОБА_3, як мешканець будинку була вправі звертатися до міської ради за захистом її права на забезпечення проїзду до житлового будинку, в якому вона мешкає, а міська рада вірно обрала спосіб захисту порушених її прав на землю - спрямувала її заяву щодо земельного спору на розгляд міської ради.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Враховуючи викладене, Добромільська міська рада, вирішивши встановити під»їзну дорогу до житлового будинку по існуючому заїзду із земель, що перебувають у власності громади, діяла правомірно, в межах повноважень та з метою уникнення спорів між мешканцями будинків.

Крім того, позивач не довела, що за рахунок облаштування проїзду згідно оскаржуваного рішення порушуються її права як власника або користування земельної ділянки.

Доводи позивача щодо її права на земельну ділянку згідно рішення № 184 від 19.09.2007 року чотирнадцятої сесії п»ятого скликання Добромильської міської ради «Про приватизацію земельних ділянок», яким вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 площею 0,04 га, суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки на день прийняття рішення міською радою позивач не релізувала своє право на приватизацію, не було встановлено межі земельної ділянки згідно встановлених розмірів та не оформлено відповідний Державний акт про право власності на земельну ділянку.

Отже, підстав для визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування немає.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205 КАС України,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 березня 2013 року в адміністративній справі № 2а-312/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В.Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 09 червня 2015 року