Справа № 825/402/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/26709/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:
У січні 2014 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (далі відповідач) видати в натурі належне йому речове майно відповідно до його розмірів згідно переліку зазначеного у довідках від 27.12.2013 року №№ 80, 81.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що на день підписання наказу про звільнення позивача зі служби в грудні 2013 року він мав, передбачене Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, право на отримання речового майна, яке він не отримав в період проходження військової служби.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм процесуального права, і ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що на позивача не розповсюджується ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дана норма регулює питання грошової компенсації за речове майно, а не безпосереднє отримання речового майна; зазначена норма розповсюджуються лише на військовослужбовців, які проходять дійсну військову службу та не звільненні у запас чи відставку.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Позивач проходив службу у Збройних Силах України та наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.12.2013 року № 910 звільнений з військової служби у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2013 року № 300 позивача виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, з грошового та речового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 11).

При звільненні з військової служби, відповідач не видав позивачу речове майно, яке він не отримав в період її проходження. В довідці про вартість речового майна, що підлягало видачі при звільненні в запас від 27.12.2013 року № 81 (а.с. 4) та довідці про одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі до 11.03.2000 року від 27.12.2013 року № 80 (а.с. 5) зазначено речове майно, яке підлягало видачі позивачу.

14.01.2014 року позивач звернувся до відповідача з запитом щодо видачі належного речового майна відповідно до зазначених довідок №№ 80, 81.

На даний запит відповідачем повідомлено, що речове майно відповідно до розмірів позивача на складі Військової частини НОМЕР_1 відсутнє (а.с. 10).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються зазначеним Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) та Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444 (далі Положення № 1444).

Згідно ст. 1 Закону соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 9 (в редакції до 01.01.2007 року) та ст. 9-1 (в редакції після 01.07.2007 року) Закону передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.

За змістом ч. 1 ст. 9-1 Закону продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених норм Закону було затверджено Положення № 1444, яким конкретизовано порядок надання речового забезпечення та коло осіб на яких розповсюджуються його дія.

Відповідно до п. 2 Положення № 1444 метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Згідно з п. 27 Положення № 1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення; зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Враховуючи, що позивач проходив військову службу за контрактом, на нього розповсюджується дія вказаного п. 27 Положення, однак, лише в частині права на отримання речового майна, а не грошової компенсації замість нього.

За змістом п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі наведеного, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що позивач має право на одержання речового майна, яке він не отримав під час проходження служби, відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону та п. 27 Порядку, а тому відмова відповідача є протиправною.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року у справі № 825/402/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 -244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

С.Є. Амєлін

М.Г. Кобилянський