Справа № 490/864/14-а
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 490/864/14-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Батченко О.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі Тропанець О.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування рішення служби у справах дітей Миколаївської міської ради № 394 від 26 квітня 2013 року про призначення опікуна.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, представником ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не були всебічно зясовані обставини справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 5) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 4 пунта "б" статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" органами опіки та піклування є районні, районі у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду стала незгода з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 394 від 26 квітня 2013 року про призначення ОСОБА_3 опікуном над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є тіткою малолітньої ОСОБА_5 Мати малолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно протоколу № 96 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 16 квітня 2013 року покійна мати дитини проживала разом з дочкою у своєї матері ОСОБА_1 Через постійні сварки з братом, який також проживав за цією ж адресою, декілька разів викликались працівники правоохоронних органів. Після чергової сварки мати дівчинки впала в кому і тривалий час перебувала без свідомості. Старша сестра малолітньої відвезла дитину до тітки у Велику Корениху, де вона до цього часу і проживає. Поліна називає тітку мамою, добре пристосувалася до її сім'ї, де створені шежні умови для її проживання та розвитку. Між тіткою та ОСОБА_1, яка є бабкою малолітньої напружені стосунки. ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб забрати дитину.

За насідками обговорення, комісія вирішила у разі надання ОСОБА_3 документів, передбачених діючим законодавством для оформлення опіки над дитиною, службі у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради рекомендовано підготувати рішення про призначення ОСОБА_3 опікуном над малолітньою ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 394 від 26 квітня 2013 року, відповідно до висновку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, з урахуванням інтересів дитини та відповідно вимог чиного законодавства України, ОСОБА_3 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_5

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача суб'єкта владних повноважень та необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Згідно з ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Також, згідно з ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу, тобто у випадках, коли питання встановлення опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна та встановлення піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначення піклувальника вирішує суд за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Статтею 64 ЦК України встановлено, що опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені, та якщо поведінка та інтереси цієї фізичної особи суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

В силу ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу, тобто особи, які обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім'ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров'я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 КК України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров'я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено, а позивачем не доведено, що поведінка та інтереси ОСОБА_3 будуть суперечить інтересам малолітньої ОСОБА_5

З урахуванням встановлених фактів, оцінюючи надані позивачем та відповідачем докази у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення служби у справах дітей Миколаївської міської ради № 394 від 26 квітня 2013 року про призначення опікуна прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України, а також відповідає іншим критеріям правомірності, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України. А тому підстав для його скасування не вбачається.

Тому, виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 червня 2015 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова