Справа № 813/5260/13-а
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року № 813/5260/13-а

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костецького Н.В.

суддів: Кравціва О.Р., Грень Н.М.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача Берегової Т.О.

представника відповідача Лешика І.П.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, Приватного підприємства «Петробуд», Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування реєстрації декларацій,-

ВСТАНОВИВ:

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, Приватного підприємства «Петробуд», в якому, згідно поданих уточнень просить визнати неправомірними дії Інспекції ДАБК у Львівській області та скасувати реєстрацію декларації про початок виконання підготовчих робіт від 02.06.2011р. № ЛВ та декларації про початок виконання будівельних робіт від 08.11.2011 р. № ЛВ 08311070.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем зареєстровано оскаржувані декларації про початок виконання підготовчих робіт та про початок виконання будівельних робіт по реконструкції офісних приміщень за адресою АДРЕСА_1, в той час як третьою особою ОСОБА_4 на орендованій у Львівської міської ради земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 знесено офісну будівлю, яка підлягала до реконструкції, та розпочато нове самовільне будівництво, тому відбувається не реконструкція а нове будівництво. Крім цього вважає, що до оскаржуваних декларацій внесено неправдиві відомості про наказ директора департаменту містобудування від 18.10.2010 року №А-355 «Про затвердження ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», оскільки рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2011 року №863 такий наказ скасовано. Відтак вважає дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області стосовно реєстрації декларацій неправомірними та просить скасувати таку реєстрацію.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представником відповідача Лешиком І.П. позовні вимоги визнано частково з підстав викладених у заяві про визнання позову від 19.05.2015 року (а.с.213-214 т.2) та уточнень до заяви про визнання позову від 10.06.2015 року за вх.№18606, у якій відповідно до ст. 112 КАС України відповідач визнає позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт № ЛВ від 02.06.2011 року та декларації про початок виконання будівельних робіт № ЛВ 08311070 від 08.11.2011 року.

В судовому засідання представник відповідача підтримав подане ним клопотання, просив суд позов задовольнити, оскільки після реєстрації спірних декларацій виявлено внесення неправдивих відомостей щодо наказу директора департаменту містобудування від 18.10.2010 року №А-355 «Про затвердження ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», а також третьою особою ОСОБА_4 фактично здійснюється нове будівництво замість зазначеної у деклараціях реконструкції старого.

Представник третьої особи - ОСОБА_4 щодо задоволеня позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав викладених у запереченнях.

Львівська міська рада та Приватне підприємство «Петробуд» не забезпечили участі своїх представників у судове засідання. Про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними в справі повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки представників третіх осіб суд не повідомили.

У попереднійх судових засіданнях представник Львівської міської ради позовні вимоги підтримала повністю просила позов задоволити.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, якій вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 21 грудня 2006 року у справі «Мороз та інші проти України» зазначив, що розумність строку проваджень повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з урахуванням наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявників і відповідних органів державної влади та того, яку важливість для заявників мало питання, що розглядалося.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд приходить до висновку, що не з'являючись у судові засідання, представники Львівської міської ради та Приватного підприємства «Петробуд» недобросовісно користуються належними їм процесуальними правами та порушують права інших учасників процесу, сприяє зволіканню у розгляді справи, у зв'язку із чим, оскільки немає потреби заслухати свідка/експерта, сторони висловили свої правові позиції у позові та запереченнях проти позову, - згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалив розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, згідно ч. 6 ст. 71 КАС України.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2008 року нежитлові приміщення загальною площею 735,1 кв.м., які знаходяться у АДРЕСА_1 належать ОСОБА_4 на праві приватної власності. ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1022 га, кадастровий номер 461036600:07:001:0031 на підставі договору оренди земельної ділянки від 31.12.2009 року.

02 червня 2011 року ОСОБА_4 подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларацію про початок виконання підготовчих робіт з реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 02 червня 2011 року зареєстровано вказану декларацію за № ЛВ .

08 листопада 2011 року ОСОБА_4 подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови у м. Львові. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 11 листопада 2011 року зареєстровано вказану декларацію за № ЛВ 08311070.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, державними стандартами і правилами, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, з повідомленням відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Підготовчі роботи з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень замовник здійснює на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт. Виконання підготовчих робіт, у тому числі з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, може здійснюватися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень без реєстрації зазначеної декларації або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється. Зареєстрована декларація про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання підготовчих робіт здійснюють відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня отримання декларації. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт (направлення повідомлення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті) отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником інших документів дозвільного характеру для виконання підготовчих робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Форма декларації про початок виконання підготовчих робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог. Рішення про відмову в реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт приймається у строк, передбачений для реєстрації декларації. У разі якщо інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не зареєструвала декларацію про початок виконання підготовчих робіт або не відмовила в її реєстрації в установлений цією статтею строк, право на виконання підготовчих робіт виникає на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, а рішення про відмову - прийнято. У такому разі декларація вважається зареєстрованою. У разі якщо право на будівництво об'єкта передано іншому замовнику або змінено генерального підрядника чи підрядника (у разі якщо підготовчі роботи виконуються без залучення субпідрядників) або осіб, відповідальних за проведення авторського нагляду, чи відповідальних виконавців робіт, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю. Продовження виконання підготовчих робіт без такого повідомлення забороняється. Замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня надіслання повідомлення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті або реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт, або з дня набуття права на виконання підготовчих робіт відповідно до частини сьомої цієї статті письмово поінформувати місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання підготовчих робіт. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту і достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання підготовчих робіт, та виконання підготовчих робіт з порушенням вимог, визначених у цій статті.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. За наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Форма декларації про початок виконання будівельних робіт, порядок її подання та реєстрації, форма повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації визначаються Кабінетом Міністрів України. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням встановлених вимог. Рішення про відмову в реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт приймається у строк, передбачений для реєстрації декларації. У разі якщо інспекція державного архітектурно-будівельного контролю не зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт або не прийняла рішення про відмову в її реєстрації в установлений цією статтею строк, право на виконання будівельних робіт виникає на одинадцятий робочий день з дня, коли декларація повинна бути зареєстрована, а рішення про відмову - прийнято. У такому разі декларація вважається зареєстрованою. У разі якщо право на будівництво об'єкта передано іншому замовнику або змінено генерального підрядника чи підрядника (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) або осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, або відповідальних виконавців робіт, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю, яка зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт. Замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт відповідно до частини п'ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт. Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 затверджено Порядок виконання підготовчих робіт та Порядок виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. п. 7-9, 11 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 (в редакції чинній на момент подання ОСОБА_4 декларації про початок виконання підготовчих робіт) реєстрація декларації про початок виконання підготовчих робіт (далі - декларація) здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2. Інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження до неї декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та реєструє її. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Згідно із п. п. 8-11 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 (в редакції чинній на момент подання ОСОБА_4 декларації про початок виконання будівельних робіт) реєстрації декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2. Замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації. Інспекція протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації та реєструє її. У разі коли декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, Інспекція повертає її замовнику з обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Аналізуючи зміст ч. ч. 5, 6 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. ч. 3, 4 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466, суд приходить до висновку, що декларація про початок підготовчих робіт повинна відповідати Додатку 2 до Порядку виконання підготовчих робіт, а декларація про початок будівельних робіт повинна відповідати Додатку 2 до Порядку виконання будівельних робіт. При отриманні таких декларацій відповідач перевіряє лише повноту даних зазначених у них. За умови повноти таких даних відповідач зобовязаний зареєструвати такі декларації.

У поданих ОСОБА_4 декларації про початок підготовчих робіт та декларації про початок будівельних робіт повністю зазначені всі дані наявність яких передбачена Додатком 2 до Порядку виконання підготовчих робіт та Додатком 2 до Порядку виконання будівельних робіт, а зважаючи на відсутність обовязку у відповідача здійснювати перевірку достовірності таких даних на етапі надходження декларацій, останнім було правомірно зареєстровано відповідні декларації.

Разом з цим позивачем зазначається про недостовірні дані внесені до декларацій про наказ директора департаменту містобудування від 18.10.2010 року №А-355 «Про затвердження ОСОБА_4 вимог до архітектурно - планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», оскільки рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2011 року №863 такий наказ скасовано. Крім цього позивач зазначає про фактичне здійснення третьою особою ОСОБА_4 нового будівництва замість реконструкції яка зазначена у спірних деклараціях.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі обставини, (тобто ті, що встановлені в судовому рішенні іншого суду, яке набрало законної сили (ч.1, ч.4 ст.72 КАС України)) є преюдиційними.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано положення ст. 255 КАС України, відповідно до якої постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.02.2015 року у справі К 800/4882/14 судом відхилено касаційну скаргу ІДБК у Львівській області та залишено постанову Львівського окружного адміністративного суду у справі № 2а-1740/12/1370 від 10.04.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду №9104/92256/12 від 17.12.2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ІДБК у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування припису без змін. Судами при прийнятті рішень у вказаній справі зроблено висновок, що під час здійснення будівельних робіт по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 здійснює реконструкцію а не нове будівництво без відхилень від проекту. (а.с.161-170 т.2).

Судом не беруться до уваги доводи представників позивача та відповідача з посиланням на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 2909.2014 року (а.с. 215 т.2) оскільки такий зроблено в межах кримінального провадження та відповідачем в порушення норми ч.3 ст. 70 КАС України не доведено допустимість такого доказу. Також вказаний висновок суперечить висновку експертного дослідження№05/14 від 18.02.2015 року (а.с. 178 т.2). Крім цього такий висновок не може спростовувати рішень судів у справі наведеній вище за позовом ОСОБА_4 до ІДБК у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування припису.

Відтак доводи позивача щодо здійснення ОСОБА_4 нового будівництва не знаходять свого підтвердження .

Крім цього судом встановлено, що Ухвалою Вищого адміністративного суду від 22.01.2015 року у справі К 800/22942/14 судом відхилено касаційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради та залишено постанову Залізничного районного суду м.Львова у справі № 1309/2423/12 від 15.01.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду №876/1697/14 від 09.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Львівської міської ради третя особа Департамент містобудування ЛМР про визнання протиправними дій та скасування рішення без змін. Судами при прийнятті рішень у вказаній справі зроблено висновок, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2011 року № 863 «Про скасування наказу директора департаменту містобудування від 18.10.2010 № А-355» є протиправним та підлягає скасуванню (а.с. 171-177 т.2).

Враховуючи наведене доводи позивача про недостовірні дані внесені до оскаржуваних декларацій про наказ директора департаменту містобудування від 18.10.2010 року №А-355 «Про затвердження ОСОБА_4 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції офісних приміщень на АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок надбудови», оскільки рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.09.2011 року №863 такий наказ скасовано є безпідставними та судом до уваги не беруться.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем позовні вимоги визнано частково.

Частиною 2 ст. 51 КАС України встановлено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково, подати заперечення проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 КАС України суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Суд вважає, що дії відповідача щодо визнання позову суперечать вищевказаним вимогам закону та порушують права, свободи чи інтереси ОСОБА_4 та приватного підприємства «Петробуд», а тому не приймає до уваги визнання позову відповідачем.

Крім цього відповідно до п.5 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.3 КАС України позивачем у адміністративній справі може бути субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За положеннями п.5 ч.4 ст.50 КАС України субєкти владних повноважень можуть бути позивачами у справі у випадках, встановлених законом.

З аналізу зазначених вище процесуальних норм випливає, що до адміністративної юрисдикції також відносяться спори, позивачем у яких є субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява у випадках, встановлених законом.

Аналіз норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави для висновку, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Таким чином, підставою для звернення органу місцевого самоврядування до органів виконавчої влади щодо визнання незаконними його рішень (дій, бездіяльності) є обмеження в звязку з цим права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (зокрема, ч.4 ст.71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Позивачем не наведено обставини яким чином оскаржувані рішення обмежують права територіальної громади, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування а відтак не доведено порушення його прав тими діями та рішеннями відповідача, що є предметом розгляду у даній справі.

Натомість судом встановлено, що у позивача фактично існує спір з третьою особою ОСОБА_4 проте ним обрано даний спосіб захисту своїх прав, що унеможливлює виконання та втілення норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вирішуючи спір, суд враховує, що пріоритети адміністративної юстиції насамперед полягають в захисті прав громадянина, а не держави, що має сприяти зростанню довіри до судової влади в Україні.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У взаємозв'язку з наведеним, суд при прийнятті рішення у даній справі також виходить із принципу, закріпленого у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року №ETS №009, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97 -ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі Конвенція), Перший протокол та протоколи №2,4,7 та 11 до Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» суд зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання в право заявника на мирне володіння своїм майном, та відповідно, відбулось порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції».

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У цьому контексті суд зазначає, що позивач не довів обґрунтованість і законність позовних вимог.

ЄСПЛ у рішенні від 07.07.2011 за заявою №39766/05 «Сєрков проти України» зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення п.1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п.58).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Крім цього суд приходить до переконання, що навіть при наявності порушень з боку органу державної влади при реєстрації спірних декларацій таке не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_4 права користування та розпоряджання майном, яка жодних порушень не вчиняла, що у випадку задоволення позовних вимог мало би місце.

В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги та не встановлено порушень з боку відповідача (попри його визнання позову) прав та інтересів позивача який у даному випадку представляє інтереси територіальної громади, органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України судові втрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 15 червня 2015 року.

Головуючий суддя Костецький Н.В.

Суддя Кравців О.Р.

Суддя Грень Н.М.