Справа № 808/7805/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Справа № 808/7805/14 Провадження № ДО/808/883/14
(11 год.25 хв.) м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Калашник Ю.В., суддів Дуляницької С.М., Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Стратулат С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_3

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач ), в якому позивач, з урахуванням наданих суду уточнень, просить: визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 26.08.2014 №1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та від 11.08.2014 №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ; вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Зокрема вказав, що накази відповідача від 26.08.2014 №1667 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та від 11.08.2014 №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ є протиправними, прийнятими відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства. Так, зокрема, зазначив, що від позивача не відібрані пояснення у межах службового розслідування. Єдине пояснення, надане позивачем, відібране у нього до призначення службового розслідування. Таким чином, відповідачем порушено процедуру видання оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. А оскільки наказ про звільнення позивача є похідним від наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то, відповідно, цей наказ також є протиправним та виданий із порушеннями норм законодавства. З урахуванням викладеного, вважає, оскаржувані накази такими, що підлягають скасуванню. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях проти позову, зокрема зазначивши, що наказом відповідача від 26.08.2014 позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу. Підставою складання зазначеного наказу був наказ від 11.08.2014 №879, в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і позивача до виконання службових обовязків, неналежного реагування на факти протиправного захоплення приміщень державних установ, органів внутрішніх справ, які свідомо зрадили інтереси служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, найманцями інших держав, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни. Під час проведення службової перевірки було встановлено, що позивач, який виконував обовязки начальника ОСОБА_4, був присутній на сесії міської ради, під час якої представники ДНР ввірвались до зали та поставили питання про проведення незаконного референдуму. Крім того, позивач організував співпрацю із представниками ДНР, передав їм зброю, яка знаходилась в ОСОБА_4 Зазначає, що такі факти підтверджені поясненнями працівників ОСОБА_4 Таким чином, позивачем порушено Присягу працівника органів внутрішніх справ. Позов вважає безпідставним та просив відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 17.06.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Позивач проходив службу у ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області з 01.02.1993. На час звільнення позивач мав спеціальне звання підполковник міліції, займав посаду заступника начальника ОСОБА_4 міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 11.08.2014 №807 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 11.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області.

Зазначеним висновком встановлено, що позивач, у порушення своїх функціональних обовязків організував взаємодію з озброєними представниками ДНР щодо здійснення спільних заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією. Також не забезпечив зберігання табельної вогнепальної зброї ОСОБА_4 в результаті чого частина зброї потрапила до представників ДНР.

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

11.08.2014 МВС України складено наказ від 11.08.2014 №879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, ОСОБА_4, Держинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі наказу МВС від 11.08.2014 №879, відповідачем 26.08.2014 прийнятий наказ №1667о/с. Згідно зазначеного наказу, позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Із зазначеним наказом позивач ознайомлений 08.10.2014.

Вважаючи протиправними накази відповідача від 26.08.2014 №1667, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України та від 11.08.2014 №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ суд зазначає наступне.

Як зазначено у наказі відповідача від 11.08.2014 №879, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» визначені основні обовязки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обовязок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача послався на висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області від 11.08.2014, затверджений міністром МВС України 11.08.2014.

Зазначеним висновком службового розслідування встановлено, що позивач, у порушення своїх функціональних обовязків організував взаємодію з озброєними представниками ДНР щодо здійснення спільних заходів по охороні громадського порядку та обміну інформацією. Також не забезпечив зберігання табельної вогнепальної зброї ОСОБА_4 в результаті чого частина зброї потрапила до представників ДНР.

Крім того, 22.10.2014 відповідачем складений висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ОСОБА_4 ГУМВС України в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу. У вказаному висновку зазначено, що, будучи опитаним, позивач повідомив обставини захоплення ОСОБА_4 Зокрема зазначив, що начальником ОСОБА_4 ОСОБА_5 12.04.2014 надана команда про вивезення з МВ озброєння. Для виконання такого наказу позивач разом із іншими працівниками ОСОБА_4 вивіз озброєння до гаражного приміщення свого знайомого місцевого жителя ОСОБА_6 Інша частина озброєння передана керівнику козацької громадської організації «Красний Лиман» ОСОБА_7. Після отримання зброї ОСОБА_7 вивіз її у невідомому напрямку. Наступного дня начальник ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_3 зібрати зброю, яка залишилась у ОСОБА_4 (11 пістолетів) та вивезти її до схованки у гаражі, що ним було зроблено. Згодом, 23.04.2014 ОСОБА_5 зібраний весь особовий склад ОСОБА_4 у актовій залі, куди начальник МВ прийшов разом із депутатом самопроголошеної ДНР ОСОБА_8 На цих зборах особовому складу повідомлено, що координатором дій міліції та ДНР буде саме ОСОБА_8. Також у висновку службової перевірки зазначено, що позивач здійснював переговори із ОСОБА_8 щодо повернення частини зброї. З 12.05.2014 ОСОБА_5 знаходився у відпустці, а позивач виконував обовязки начальника ОСОБА_4 28.05.2014 позивачу зателефонував ОСОБА_8 і повідомив про необхідність зустрітися. Позивач у телефонному режимі звязався із ОСОБА_5, який наказав йому їхати до гаражного приміщення, де була схована зброя. ОСОБА_3 прибув до гаражного приміщення, куди приїхали озброєні люди у камуфльованому одязі разом із ОСОБА_8. ОСОБА_8 висловив вимогу, щоб ОСОБА_3 передав йому зброю, яка знаходилась у гаражі. Після чого гаражне приміщення було відчинено, зброя передана озброєним чоловікам, які завантажили її у автомобілі і вивезли у невідомому напрямку.

Згідно вказаного висновку суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем до матеріалів справи надані письмові докази, а саме, пояснення ОСОБА_9 начальника сектора кадрового забезпечення ОСОБА_4, ОСОБА_10 начальника СООП ОСОБА_4, ОСОБА_11, - начальника міліції громадської безпеки ОСОБА_4, ОСОБА_3 заступника начальника ОСОБА_4, ОСОБА_12, - інспектору Краснолиманського МВ.

Так, судом досліджені, зокрема, пояснення ОСОБА_3 від 06.08.2014 та встановлено, що фактичні обставини, викладені у висновку службової перевірки відповідають поясненням, наданим позивачем. Так, у своїх поясненнях, позивач підтвердив факт передання ним зброї за вказівкою ОСОБА_5 ОСОБА_13 та ОСОБА_4.

Крім того, у судовому засіданні представник позивача також підтвердив факт вивезення позивачем зброї до гаражного приміщення та подальшу передачу цієї зброї ОСОБА_13. При цьому представник позивача зазначив, що такі дії ОСОБА_3 були зумовлені наказом ОСОБА_5 Також представник позивача вказав, що позивач здійснював перемовини із ОСОБА_13 щодо повернення зброї до ОСОБА_4 Такі переговори закінчились тим, що представники ДНР повернули частину зброї до ОСОБА_4 Крім того і у своїх поясненнях позивач і судовому засіданні представником позивача підтверджений факт того, що позивач був присутнім у приміщенні ОСОБА_4, а саме у актовій залі, де було зібрано весь особовий склад та представлено ОСОБА_13, як особу, яка координує дії ОСОБА_4 міліції та представників ДНР.

Таким чином, суд вважає, обставини, викладені у висновку службового розслідування та у висновку службової перевірки відповідають фактичним обставинам справи.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази доводять викладену у висновку службового розслідування та висновку службової перевірки інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

У судовому засіданні представник позивача вказував, що не може надавати оцінку діям позивача щодо передачі зброї, а безумовною підставою для задоволення позову вважає порушення відповідачем порядку видання оскаржуваних наказів.

Щодо твердження представника позивача, що відповідачем порушений порядок звільнення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, представник позивача вказував, що позивач про існування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності від 11.08.2014 №879 дізнався лише під час розгляду справи судом, призначення службового розслідування, його висновок та наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності складені в один день 11.08.2014. Зазначає, що жодних пояснень від позивача у межах службового розслідування не відбиралось, єдині пояснення надані позивачем 06.08.2014, тобто, до початку проведення службового розслідування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.5 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що позивач пояснень в рамках здійснення службового розслідування не надав. Єдині пояснення позивача датовані 06.08.2014.

Частиною 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Суд вважає, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування щодо позивача (пояснення в рамках розслідування не відбирались, позивач надав пояснення до призначення розслідування, із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у встановлений Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України спосіб ознайомлено не було), проте суд зазначає, що вчинення позивачем протиправного діяння є несумісним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

З тексту Присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Суд вважає, що своїми діями, які знайшли відображення у висновку службового розслідування та висновку службової перевірки, позивачем порушено Присягу працівника внутрішніх справ України, що робить неможливим його подальшу службу в ОВС. Крім того, і позивач у наданих ним поясненнях, і представник позивача у судовому засіданні підтвердили ті факти, які викладені у висновках МВС України, складених за результатами службового розслідування та службової перевірки.

Таким чином, суд критично ставиться до доводів представника позивача, що порушення формальної процедури видання відповідачем оскаржуваних наказів є підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що позивачем вчиненні дії, які дискредитують звання рядового і начальницького складу працівника органів внутрішніх справ. Крім того, суд зазначає, що на момент вчинення позивачем таких дій ОСОБА_3 займав керівну посаду заступника начальника, а з 12.05.2014 виконував обовязки начальника ОСОБА_4 В той же час, позивачем не вчинено жодних дій, які були направлені на здійснення спротиву незаконним діям представників ДРН. Таким чином, суд вважає, що позивачем порушені вимоги Закону України «Про міліцію», вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Присяги працівника внутрішніх справ України.

З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В.Калашник

Судді: С.М.Дуляницька

ОСОБА_14