Справа № 7444/12/2070
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 червня 2015 р. № 7444/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Хлібна база-85" Державного агентства резерву України
до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України (далі по тексту - позивач, ДП Хлібна база № 85) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту відповідач, Ізюмська ОДПІ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 11.04.2012 р. Ізюмської ОДПІ про зменшення ДП Хлібна база № 85 суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року в розмірі 28979, 00 грн. за основним платежем;

- скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року Ізюмської ОДПІ в частині збільшення ДП Хлібна база № 85 суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на суму 104735,00 грн., в т.ч. 83788, 00 грн. за основним платежем та 20947, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення рішення були прийняті Ізюмською ОДПІ на підставі акта № 31/2200/22675081 від 23.03.12 р. (т. 1 а.с. 39-122) «Про результати документальної планової виїзної перевірки Державного підприємства "Хлібна база-85" Державного агентства резерву України (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, валютного законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011 р., іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2011», з висновком якого про порушення позивачем вимог чинного законодавства при перенесенні відємного значення обєкту оподаткування по податку на прибуток, яке сформоване у 2010 р. за 1 квартал 2011 року у сумі 28979,00 грн. є безпідставним, оскільки, як встановлено Харківським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 23.05.2012 року при розгляді справи № 2а-15145/11/2070, за підсумками першого кварталу 2011 року згідно декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2011 року сума валових витрат (рядок 04 декларації за 1 квартал) становила 10327887 грн., даний факт сторонами не оскаржується, а податкова декларація була прийнята Ізюмською ОДПІ у Харківській області 06.05.2011 р.

Результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення в розмірі 28979 грн. (рядок 8 "Об'єкт оподаткування позитивний (+) від'ємний (-) (+-03-(+-06)-07)" Декларації за І квартал 2011 року), що розраховане у відповідності до вимог податкового законодавства України, яку позивач відповідно до п.3 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України включив до витрат другого календарного кварталу 2011 року до рядка 06.6 Декларації за 2 квартал 2011 року "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду (від'ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період або від'ємне значення об'єкта оподаткування за І квартал 2011 року)".

А тому, прийняте на підставі акта перевірки оскаржуване податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 11.04.2012 р., на думку позивача, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо неправомірності податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року в частині донарахування суми ПДВ в розмірі 83 788,00 грн. та штрафних санкцій розмірі 20 947,00 грн. позивач зазначає, що воно було винесене на підставі висновків акта перевірки по взаємовідносинам із контрагентами - ТОВ ТД «Славута» та ТОВ НПХ «Хім трейд». Вказує на помилковість висновків акта перевірки , у звязку з чим просив суд скасувати зазначене податкове повідомлення-рішення в зазначеній частині, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. На думку позивача, формування ТОВ податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період підтверджено належним чином складеними первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ ТД «Славута» та ТОВ НПХ «Хім трейд».

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких послався на обґрунтованість висновків акта перевірки та прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що на час проведення перевірки рішення Харківського окружного адміністративного суду справи № 2а-15145/11/2070 не набрала законної сили, а тому сума відємного значення по податку на прибуток за 1 квартал 2011 року була неузгодженою.

Крім того, зазначив, що по взаємовідносинам із ТОВ ТД «Славута» та ТОВ НПХ «Хім трейд» позивачем до перевірки не надано журналу реєстрації довіреностей та документів на транспортування.

Позивач, надав клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи і оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд визнає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Державне підприємство Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України, зареєстроване виконавчим комітетом Харківської міської ради 05.07.1999 р., реєстраційний № 1 000154, набув правового статусу юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з ідентифікаційним кодом - 22675081, перебуває на обліку у Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області Державної податкової служби та є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва № 200015357 (серії НБ № 151726), виданого 15.07.1997 року (т. 1 а.с. 10-14).

Вказані обставини визнані сторонами по справі в ході судового засідання, у суду немає сумнівів в добровільності визнання перелічених обставин та їх достовірності, стосовно вказаних обставин відсутній спір, а тому перелічені обставини перед судом не доказуються.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 03.02.2012 року по 01.03.2012 року фахівцями Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області ДПС, відповідно до направлень на перевірку та наказу в.о. начальника Ізюмської ОДПІ від 20.01.2012 р. № 59 Щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ДП Хлібна база № 85, згідно п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 глави 8 розділу ІІ Податкового Кодексу України, проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, валютного законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2011 року, за результатами якої складений акт від 23.03.2012 р. №31/2200/22675081 (далі по тексту акт перевірки)(т. 1 а.с. 39-122).

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийняті в тому числі й оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.04.2012 р. - № НОМЕР_1 про зменшення ДП Хлібна база № 85 суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року в розмірі 28979, 00 грн. за основним платежем та № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року про збільшення ДП Хлібна база № 85 суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на суму 140380,00 грн., в т.ч. 112303, 00 грн. за основним платежем та 28076, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. 1 а.с. 17, 24).

Як вбачається з акта перевірки підставою для прийняття податкового повідомлення рішення від 11.04.2012 р. - № НОМЕР_1 про зменшення ДП Хлібна база № 85 суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року в розмірі 28979, 00 грн. є те, що перевіркою показників, відображених у рядку 04.9 Декларації «Відємне значення обєкта оподаткування попереднього податкового року» за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, встановлено, що відємне значення обєкта оподаткування по податку на прибуток становить за 2010 рік 129367 грн., яке враховане підприємством у складі валових витрат у 1 кварталі 2011 року, а порушення, що призвели до завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року наведені вище.

При цьому суд зазначає, що відповідачем в акті перевірки відсутнє посилання та опис порушення, що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року на суму 28979, 00 грн.

Водночас, як зазначено у податковому повідомленні - рішенні від 11.04.2012 р. № НОМЕР_1 на підставі акта перевірки від 23.03.2012 р. № 31/2200/22675081 встановлено порушення п. 4.1. пп. 4.1.1 п. 4.1.ст. 4, п. 5.9 ст. 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94 ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції Закону України від 22 травня 1997 року № 283/97 ВР із змінами та доповненнями.

Згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р., № 334/94-ВР, в редакції Закону України N 283/97-ВР від 22.05.97 р., чинного на момент виникнення спірних правовідносин, валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Згідно п. 5.9. ст. 5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Для виробників сільськогосподарської продукції, визначених статтею 14 цього Закону, норми цього пункту застосовуються для податкового періоду, що дорівнює дванадцяти календарним місяцям, починаючи з 1 липня поточного звітного (бюджетного) року.

Якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів.

З метою податкового обліку платник податку за своїм вибором здійснює оцінку вибуття запасів за одним з таких методів бухгалтерського обліку, визначених у відповідному стандарті:

-ідентифікованої вартості відповідної одиниці запасів;

-середньозваженої вартості однорідних запасів;

-вартості перших за часом надходження запасів (ФІФО);

-нормативних затрат;

-ціни продажу запасів (виключно для запасів, що реалізуються через роздрібну торгівлю).

Для всіх одиниць податкового обліку запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується тільки один із наведених методів.

У разі обрання платником податку методу оцінки вартості вибуття запасів зміна такого методу протягом податкового року для цілей податкового обліку не дозволяється.

Податковий облік приросту (убутку) балансової вартості запасів, які використовуються з метою виробництва електроенергії за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України, здійснюється за наслідками звітного (податкового) року, а решта запасів підлягає коригуванню в загальному порядку.

Дослідивши при судовому розгляді справи акт перевірки від 23.03.2012 р. № 31/2200/22675081 на предмет порушення позивачем п. 4.1. пп. 4.1.1 п. 4.1.ст. 4, п. 5.9 ст. 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94 ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції Закону України від 22 травня 1997 року № 283/97 ВР із змінами та доповненнями, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм п. 4.1. пп. 4.1.1 п. 4.1.ст. 4, п. 5.9 ст. 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94 ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції Закону України від 22 травня 1997 року № 283/97 ВР із змінами та доповненнями, при врахуванні суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток 2010 року в розмірі 28979, 00 грн. у складі валових витрат 1 кварталу 2011 року.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів.

У п. 6.1. ст. 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Крім того, як зазначено в акті перевірки (а.с. 59 т.1) у звязку з тим, що ДП «Хлібна база № 85» перенесене відємне значення обєкту оподаткування по податку на прибуток за 1 квартал 2011 року у сумі 28979, 00 грн. до складу витрат декларації з податку на прибуток за 2 квартал 2011 року та 2-3 квартали 2011 року (рядок 06), перевіркою встановлено його завищення у вищевказаних періодах.

Далі ДПІ в акті перевірки зазначає, що відповідно до акту камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток від 07.10.2011 року № 52/1510/22675081 зменшено відємне значення обєкту оподаткування по податку на прибуток за 1 квартал 2011 року, перенесене підприємством до складу витрат, що враховуються у визначенні обєкту оподаткування за 2 квартал 2011 року. За результатами перевірки донараховано податку на прибуток у сумі 6665 грн. (податкове повідомлення рішення від 25.10.2011 № НОМЕР_3). Відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду № 2-а-15145/11/2070 від 01.02.2012 вищевказане податкове повідомлення рішення скасовано. Ізюмська ОДПІ звернулася до Харківського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою від 17.02.2012 № 861/10/10-021. На дату написання акта перевірки донараховані суми є неузгодженими.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2012 року по справі № 2-а-15145/11/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 23.05.2012 р., адміністративний позов Державного підприємства "Хлібна база №85" Державного агентства резерву України до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області № НОМЕР_3 від 25.10.2011 року, згідно якого встановлено податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 6665,0 грн. Державному підприємству Хлібна база №85Державного агентства резерву України.

Як зазначено у вказаній постанові суду матеріали справи свідчать, що спір між сторонами виник у зв'язку із відображенням Державним підприємством Хлібна база №85в податковій звітності за І та ІІ квартали 2011 року від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток з урахуванням суми такого від'ємного значення попереднього 2010 року, що на думку податкового органу не узгоджується із положеннями п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, оскільки буквальний зміст вказаного пункту при формуванні від'ємного значення об'єкту оподаткування в результатах наступних податкових періодів дозволяє включати до нього лише значення (результати) І кварталу 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги у вказаній справі, суд встановив те, що відємне значення минулих років, зокрема, 2010 року, - це правомірна складова витрат І кварталу 2011 року, оскільки його включення до складу податкових витрат, саме в цьому періоді, було передбачене нормами Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що діяв у той час.

За підсумками першого кварталу 2011 року згідно декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2011 року сума валових витрат (рядок 04 декларації за 1 квартал) становила 10327887,0грн., даний факт сторонами не оскаржується, а податкова декларація була прийнята Ізюмською ОДПІ у Харківській області 06.05.2011р.

Результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення в розмірі 28979,0грн. (рядок 8 "Об'єкт оподаткування позитивний (+) від'ємний (-) (+-03-(+-06)-07)" Декларації за І квартал 2011 року), що розраховане у відповідності до вимог податкового законодавства України, яку позивач відповідно до п.3 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України включив до витрат другого календарного кварталу 2011 року до рядка 06.6 Декларації за 2 квартал 2011 року "Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду (від'ємне значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період або від'ємне значення об'єкта оподаткування за І квартал 2011 року)".

Згідно ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 11.04.2012 р. Ізюмської ОДПІ про зменшення ДП Хлібна база № 85 суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року в розмірі 28979, 00 грн. за основним платежем.

Щодо податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року Ізюмської ОДПІ, то позивач оскаржує його в частині збільшення ДП Хлібна база № 85 суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на суму 104735,00 грн., в т.ч. 83788, 00 грн. за основним платежем та 20947, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) по взаємовідносинам із ТОВ НПФ Хім Трейд та ТОВ ТД «Славута».

Судом встановлено, що з метою здійснення своєї господарської діяльності, позивачем в період, що перевірявся податковим органом, вчинено операції по придбанню товарів та послуг у ТОВ НПФ Хім Трейд, яке зареєстроване юридичною особою 01.04.2009 р. та зареєстроване в ЄДР ЮО та ФОП що підтверджується витягом № 20011459 від 02.02.2015 р. (а.с. 10-11 т.3) та ТОВ «Торговий дім Славута», яке зареєстроване юридичною особою 04.07.2005 р. та зареєстроване в ЄДР ЮО та ФОП що підтверджується витягом № 20011497 від 02.02.2015 р. (а.с. 8-9 т.3).

По взаємовідносинам позивача з ТОВ НПФ Хім трейд судом встановлено, що ДП Хлібна база №85 (Покупець) уклало з ТОВ НПФ Хім трейд (Постачальник) договір поставки від 08.07.10 №08-07-10, згідно якого Постачальник зобов'язується протягом 201-2011 року поставити та передати у власність Покупця нафтопродукти в асортименті, у подальшому іменовані як товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (т. 1 а.с. 231-232).

Сума договору становить 1000000, 00 грн. в т.ч. ПДВ 20% (п. 1.4. договору).

У п. 2.1 визначено, що постачання товару здійснюється партіями згідно заявлених покупцем кількості та асортименту по діючим цінам у погоджені сторонами строки на умовах DDU склад покупця (у відповідності з «Інкотермс» в редакції 2000 р. в частині, що не протирічить цьому договору) на підставі оформленого сторонами Додатку до договору.

Строк дії договору - до 31.12.2011 р., а в частині виконання покупцем фінансових розрахунків за поставлений товар до повного виконання таких розрахунків.

Суд зазначає, що згідно із тлумаченням термінів Інкотермс -2000 термін DDU «Поставка без сплати мита» означає, що продавець надасть таким, що не пройшов митне оформлення та не розвантажений з транспортного засобу товар, що надійшов у розпорядження покупця у вказаному місці призначення. Продавець зобовязаний нести всі витрати та ризики, повязані з транспортуванням товару до цього місця. Цей термін може застосовуватись незалежно від виду транспорту, окрім, коли поставка здійснюється на борту судна або на пристані в порту призначення коли необхідно застосовувати терміни DES або DEQ. А тому, у позивача відсутні обовязки щодо оплати транспортування через що не може бути й доказів оплати за транспортування товару.

Факт виконання господарської операції підтверджуються копіями: видаткової накладної від 06.08.10 № РН-0000013, податкової накладної від 06.08.10 №16, приймального акта на матеріальні цінності та майно від 06.08.10 № 457.

Як встановлено в акті перевірки на підставі даного договору та згідно наданих для перевірки документів ДП Хлібна база №85 отримано 23400 л нафтопродуктів, загальною вартістю 146952,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 24492,00 грн.

При перевірці також встановлено, що у бухгалтерському обліку зазначену операцію відображено проводками: Д-т рахунку 203 Паливо на суму 122460 грн. Д-т рахунку 643 Податковий кредит на суму 24492,00 грн., Кр-т рахунку 631 Розрахунки з постачальниками на 146952,00 грн. Підприємством для перевірки надано: видаткову накладну від 06.08.2010 № РН-0000013 на 23400 л дизельного пального, загальною вартістю 146952,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 24492,00 грн.; податкову накладну на 23400 л дизельного пального загальною вартістю 146952 грн., у тому числі податок на додану вартість 24492 грн. Відповідачем зазначається, що під час перевірки надано приймальний акт на матеріальні цінності та майно (форма №1): від 06.08.2010 № 457 на приймання 23400л пального на загальну суму 146952,00грн.

Оплата за отриманий товар підтверджується копіями платіжних доручень та банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 239-250).

Податкові накладні, що виписані позивачу ТОВ НПФ Хім Трейд, включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних серпня 2010 р.(а.с. 52 т.3), а суми ПДВ включені до податкового кредиту, що підтверджується копіями додатків № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2010 року (а.с. 48-50 т. 3).

Щодо твердження відповідача про відсутність у позивача товарно-транспортних накладних суд зазначає наступне.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011, № 1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

По взаємовідносинам ДП Хлібна база № 85 з ТОВ «Торговий дім Славута судом встановлено, що ДП Хлібна база № 85 (покупець) уклало з ТОВ «Торговий дім Славута (постачальник) договір поставки від 01.10.2010 № 01/10-10, за умовами якого Постачальник зобов'язується протягом 2010-2011 року поставити та передати у власність Покупця нафтопродукти в асортименті, у подальшому іменовані як товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (т. 2 а.с. 1-2).

Сума договору становить 10000000, 00 грн. в т.ч. ПДВ 20% (п. 1.4. договору).

У п. 2.1 визначено, що постачання товару здійснюється партіями згідно заявлених покупцем кількості та асортименту по діючим цінам у погоджені сторонами строки на умовах DDU склад покупця (у відповідності з «Інкотермс» в редакції 2000 р. в частині, що не протирічить цьому договору) на підставі оформленого сторонами Додатку до договору.

Строк дії договору - до 31.12.2011 р., а в частині виконання покупцем фінансових розрахунків за поставлений товар до повного виконання таких розрахунків (п. 5.3. Договору).

Суд зазначає, що згідно із тлумаченням термінів Інкотермс -2000 термін DDU «Поставка без сплати мита» означає, що продавець надасть таким, що не пройшов митне оформлення та не розвантажений з транспортного засобу товар, що надійшов у розпорядження покупця у вказаному місці призначення. Продавець зобовязаний нести всі витрати та ризики, повязані з транспортуванням товару до цього місця. Цей термін може застосовуватись незалежно від виду транспорту, окрім, коли поставка здійснюється на борту судна або на пристані в порту призначення коли необхідно застосовувати терміни DES або DEQ. А тому, у позивача відсутні обовязки щодо оплати транспортування через що не може бути й доказів оплати за транспортування товару.

Факт виконання господарської операції підтверджуються копіями: податкових накладних від 11.10.2010 № 0000804, від 10.10.2010 №0000803, від 02.10.2010 №0000802, видаткових накладних від 11.10.2010 № Т-00000958, від 10.10.2010 № Т-00000957, від 02.10.2010 № Т-00000956, приймальних актів № 681 від 11.10.2010 р., № 679 від 02.10.2010 р., № 680 від 10.10.2010 р., товарно - транспортних накладних (а.с. 3-20 т. 2), журналу обліку товарно-матеріальних цінностей, які ввозяться на територію ДП «Хлібна база-85» (а.с. 12-15 т.3).

Оплата за отриманий товар підтверджується копіями платіжних доручень та банківських виписок, що містяться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 21-28).

В ході перевірки перевіряючими встановлено, що підставі даного договору ДП Хлібна база №85 та згідно наданих для перевірки документів, позивачем отримане пального загальною вартістю 355777, 50 грн., у тому числі податок на додану вартість 59296, 25 грн.

Як зазначає відповідач в акті перевірки у бухгалтерському обліку зазначену операцію відображено проводками: Д-т рахунку 203 Паливо на суму 296481, 25 грн., Д-т рахунку 644 Податковий кредит на суму 59296, 25 грн., Кр-т рахунку 631 Розрахунки з постачальниками на 355777, 50 грн.

Податкові накладні, що виписані позивачу ТОВ Торговий дім Славута, включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних жовтня 2010 р. (а.с. 59 т.3), а суми ПДВ включені до податкового кредиту, що підтверджується копіями додатків № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2010 року (а.с. 54-56 т. 3).

Як вбачається з матеріалів справи отримане від ТОВ НПФ Хім Трейд та ТОВ Торговий дім Славута дизельне пальне надалі перекачувалось у 4 ємкості, які знаходяться на балансі підприємства, що підтверджується копіями інвентарних карток №№ 1060243, 1060244, 1060242, 1060241 обліку основних засобів для палива (а.с. 21-22 т.3).

Подальше використання отриманого дизельного пального від ТОВ НПФ Хім Трейд та ТОВ Торговий дім Славута у власній подальшій господарській діяльності підтверджується копіями державних статистичних спостережень звітів про залишки та використання енергетичних матеріалів і продуктів перероблення нафти за серпень, жовтень 2010 року (а.с. 26, 27 т.3), звітів про рух хлібопродуктів та тари на елеваторах і складах, переліків реєстрів товарно-транспортних накладних колгоспів та совхозів, розпоряджень на очищення, сушіння зерна, насіння олійних культур і трав, актів на знищення негідних відходів, накладних на відпуск з матскладу дизпалива, актів про використання (а.с. 61-88 т.3).

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст.86 КАС України, суд відзначає, що спірні правочини були укладені між правоздатними і дієздатними юридичними особами, за формою та змістом спірні правочини не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті, сторони спірних правочинів на момент господарських операцій мали правовий статус платників ПДВ, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію зазначених контрагентів платниками податку на додану вартість.

Таким чином, перелічені договори визнаються судом належними та допустимими доказами наявності між позивачем та контрагентами позивача факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Також, оцінивши перелічені первинні та інші документи, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції тощо.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак враховуються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст.71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів.

Також суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі, як на достовірні.

Відповідно до спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ТОВ НПФ Хім Трейд та ТОВ «ТД Славута, що містяться в матеріалах справи, на момент укладання провочинів з позивачем знаходились в Єдиному державному реєстрі. А отже, позивач мав право посилатися на відомості, що були внесені до Єдиного державного реєстру.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні зазначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 цього Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При укладенні угод ДП Хлібна база №85 з контрагентами були складені всі первинні документи, які свідчать про правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту підприємством.

Як досліджено вище матеріалами справи, факти придбання продукції та проведення розрахунків, підтверджується укладеними договорами, видатковими та податковими накладними, актами виконаних робіт, документами, що підтверджують розрахунки за виконані послуги та отримані товари.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України від N 168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, сума податку на додану вартість, яка була включена до складу податкового кредиту підтверджена відповідними податковими накладними. Податкові накладні, надані позивачу у 2010 році, виписані з додержанням вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість.

Фактів включення позивачем до податкового кредиту ПДВ згідно неналежно складених податкових накладних, податкових накладних, які були складені особами, що не мають статусу платників ПДВ, відповідачем не наведено.

Відповідно до п.п. 7.5.1. п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; - або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідачем по справі не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми за якими позивачем включені до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що предявляються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач та його контрагенти є окремими субєктами права, а таким чином за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення субєкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Судом встановлено та відображено в актах перевірки, що позивач та його контрагент на момент здійснення господарських операцій перебували зареєстрованими у встановленому порядку як юридичні особи. Разом з тим, податковий орган протиправно не взяв до уваги наявність належним чином оформлених первинних та податкових документів, на підтвердження належного укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду відповідачем за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами.

З огляду на наведене вище, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що оскільки ДП «Хлібна база -85» були отримані податкові накладні від контрагентів, які за формою та змістом відповідають нормам чинного законодавства України та засвідчує факт отримання позивачем товару, сплачено кошти за товар, який використано у власній господарській діяльності підприємства, суд приходить до висновку, що ДП «Хлібна база -85» правомірно включило до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за серпень та жовтень 2010 року по взаємовідносинам із ТОВ НПФ Хім Трейд та ТОВ Торговий дім Славута в сумі 83788, 00 грн.

Суд вказує на те, що дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок чи про неможливість проведення зустрічних звірок.

У звязку з тим, що відсутній обєкт донарахування податку на податку на додану вартість, відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими , прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що прийняті Ізюмською ОДПІ податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.04.2012 р. та податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року в частині збільшення ДП Хлібна база № 85 суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на суму 104735,00 грн. підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням ч. 3 ст. 2 КАС України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Хлібна база-85" Державного агентства резерву України до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень рішень задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.04.2012 р. про зменшення Державному підприємству "Хлібна база-85" Державного агентства резерву України суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року в розмірі 28979, 00 грн. за основним платежем.

Скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 11.04.2012 року в частині збільшення Державному підприємству "Хлібна база-85" Державного агентства резерву України суми грошового зобовязання по податку на додану вартість на суму 104735,00 грн., в т.ч. 83788, 00 грн. за основним платежем та 20947, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.