Справа № 2-а-3118/11
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2011-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В.,

при секретарі Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій незаконними, зобов'язати нарахувати та виплатити одноразову щорічну допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом відповідач 1), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі за текстом відповідач 2), про визнання дій незаконними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення.

У відповідності до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зазначена компенсація позивачу повинна бути нарахована та виплачена, однак дана щорічна допомога на оздоровлення виплачена в значно меншому розмірі, в звязку з чим позивач ставить питання про визнання незаконними дій відповідачів 1, 2 та зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Від позивача, до початку судового розгляду, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 9).

Відповідач 1 надав письмові заперечення, де зазначив, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проводилась в розмірах, визначених у Постанові КМУ №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог діючого законодавства. В звязку з чим, відповідач просить в позові відмовити повністю.

Відповідач 2 надав письмові заперечення в яких проти задоволення позову заперечує з тих же підстав та пояснив, що за 2010 рік нарахована щорічна допомога на оздоровлення була проведена поштовим переказом в відомість липня 2010 року, 22.02.2011 року дана виплата була проведена поштовим переказом за домашньою адресою у розмірі 120 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, керуючись вимогами ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в справі документів та вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку у відповідача 1, отримує пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 339766 (а.с. 6) та листом відповідача 1 від 04.04.2011 року за № К-98 (а.с. 4), листом відповідача 2 від 17.03.2011 року за № 04/487-06 (а.с. 5).

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення, виплачених позивачу за 2010 рік був визначений відповідачем 1 у відповідності до Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлений фіксований розмір зазначеної допомоги.

Позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але листом від 08.04.2010 року відповідач 1 відмовив у перерахунку допомоги з посиланням на норми Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при вирішення даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закон України «Про державний бюджет України на 2010 р.», яким встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 2010 р., а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Поняття мінімального розміру пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначено в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, в частині третій цієї ж статті зазначено, що встановлений частиною першою мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України по справі №1-28/2008 від 22.05.2008 року за конституційним поданням Верховного Суду України і 101 народного депутата щодо відповідальності Конституції України окремих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік».

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Положення Законів України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. Рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи те, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції, внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано неконституційними, а також визначено позицію Конституційного Суду, яка полягає в тому, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це призводить до обмеження прав і свобод людини і громадянина, суд вважає, що вимоги позивача про зобовязання відповідачів 1, 2 здійснити нарахування та виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати, з урахуванням проведених виплат, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Субєкт владних повноважень доказів того, що позивач не має законних підстав для отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не надав, а тому відмова відповідачів 1, 2 є протиправною.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобовязання відповідачів 1, 2 нараховувати та виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення у подальшому, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Так, чинним законодавством не передбачено зобовязання вчинення будь - яких дій на майбутнє, оскільки права позивача ще не порушені, а судовому захисту підлягають лише порушені права особи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 48, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., ст. ст. 99, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій незаконними, зобов'язати нарахувати та виплатити одноразову щорічну допомогу на оздоровлення задовольнити частково;

Визнати дії управлення праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправними;

Зобовязати управлення праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати, з урахуванням проведених виплат;

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати, з урахуванням проведених виплат;

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовити;

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Гребенюк В. В.