Справа № 810/1841/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1841/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року 810/1841/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказав на те, що відповідачем при винесенні оскаржуваних картки відмови та рішення було порушено норми митного законодавства при визначенні митної вартості товару, який підлягав розмитненню.

Відповідач проти позову заперечив, на його думку оскаржувані рішення та картка відмови є законними, а застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості є обґрунтованим з огляду на неможливість застосування основного методу визначення митної вартості – ціною договору.

У судове засідання сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду адміністративної справи не з’явились. Через канцелярію суду від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

Між ТОВ «Дельта 2010» та GITI Tire Global Trading Pte. Ltd було укладено контракт від 27.06.2013 №G-D/2013-0627 про поставку шин.

Відповідно до вищевказаного контракту поставка товару здійснювалась на умовах CIF.

Як убачається з інвойсу від 23.09.2014 №GT1404977A сума поставленого позивачу товару складає 124904,65 доларів США, в зазначену суму включено витрати на страхування товару та транспортні послуги відповідно до умов CIF,що в гривневому еквіваленті, на момент декларування становило 1885590,57 грн.

20.11.2014 позивач подав відповідачу вантажну митну декларацію №125130005.2014.549219 щодо розмитнення нових вантажних автомобільних пневматичних гумових шин, для вантажних автомобілів в кількості 759 шт., ввезених на підставі контракту від 27.06.2013 № G-D/2013-0627.

Декларантом було обрано основний метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Разом з митною декларацією позивач надав відповідачу документи, зокрема:

-картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 17.03.2014 125/2012/0001072;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №063 від 20.11.2014;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №075 від 20.11.2014;

- міжнародну автомобільну накладну CMR №130 від 20.11.2014;

- коносамент від 30.09.2014 №NJJY368255;

- платіжне доручення в іноземній валюті від 01.10.2014 №374;

- прайс-лист виробника Б/Н від 09.10.2014, завірений радою Китаю зі сприяння

міжнародній торгівлі;

- інвойс GT1404977A від 23.09.2014;

- пакувальний лист б/н від 23.09.2014;

- контракт №G-D/2013-0627 від 27.06.2013;

- сертифікат відповідності UA1.009.005493-14 від 30.01.2014;

- інформація про радіологічний контроль товару 2761 від 30.09.2014;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 125130005.2014.549219 від 20.11.2014.

Оскаржувані рішення відповідача були прийняті у зв?язку із поставкою позивачем на територію України шин в порядку виконання контракту №G-D/2013-0627, укладеного між позивачем та GITI Tire Global Trading Pte. Ltd.

У подальшому, 24.11.2014 позивачем повторно було подано відповідачу митну декларацію №125130005/2014/549286 від 21.11.2014, вищевказаний перелік документів та додаткові документи:

-висновок про вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованою експертною організацією від 20.11.2014 №3967;

- видаткові накладні від 21.11.2014;

Проте, надані документи не стали підставою для визнання відповідачем митної вартості, заявленої ТОВ «Дельта 2010».

З заперечень представника відповідача, убачається, що під час розгляду поданих позивачем до розмитнення документів було встановлено розбіжності, які поставили під сумнів визначення митної вартості за ціною договору.

Так, під час розгляду вказаних документів було встановлено наступні розбіжності:

1.Відповідно до п.8 (4) та п.9 (2) контракту від 27.06.2013 № G-D/2013-061 7 всі замовлення з фактичним об’ємом товарів, що має бути закуплений, визначаються у проформі-інвойсі, яку готує Постачальник після узгодження з Дистриб’ютором (позивачем) остаточної ціни. Однак до митного оформлення позивачем було надано не проформу-інвойс, а комерційний інвойс від 23.09.2014 №GT1404977A, що не узгоджується із положеннями контракту на поставку товарів.

2.Інвойс від 23.09.2014 №GT1404977A та прайс лист виробника товару містять різні відомості щодо вартості товару та різні умови поставки (FOB, CIF), що викликало у відповідача сумніви у достовірності наданої інформації щодо фактичних умов поставки та вартості спірного товару. При цьому, до митного оформлення не надано жодного документу, що підтверджував би вартість транспортування та страхування товарів, які обов’язково включаються до вартості товарів відповідно до умов поставки CIF згідно Інкотермс 2010.

З пояснень представника відповідача також слідує, що оскільки фактичне здійснення поставки на умовах FOB передбачає покладання транспортних витрат та витрат на страхування на позивача, то до митного оформлення позивач в обов’язковому порядку повинен був подати документи, що підтверджують числове значення таких складових митної вартості, як вартість транспортування та страхування відповідно до ч.2 ст. 53 Митного Кодексу України. Однак, позивач ухилився від такого обов’язку надання основних документів.

Проте суд, не знаходить спростування обставинам, які ставили під сумнів застосування основного методу визначення митної вартості (за ціною договору), в той же час не знаходить обґрунтування відповідачем визначення митної вартості за шостим (резервним) методом. Відсутність такого обґрунтування, зважаючи на принципи правомірного рішення, закріплені в п.1) та 3) ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - є підставою для визнання оскаржуваних рішення та картки відмови – неправомірними, а відтак, такими, що підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 7 Митного кодексу України передбачено, що державну митну справу становлять визначені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підтвердження митної вартості товару, позивачем було надано митному органу пакет документів, передбачений статтею 335 та частиною другою статті 53 Митного кодексу України, про що вказано у МД та картці відмови. Перелік наданих документів наведений у графі 44 вищезазначених нових МД, які подані після винесення оскаржуваних рішень, картці відмови (коди документів затверджені Наказом Мінфіну України “Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій” від 20.09.2012 № 1011).

Відповідно до норм ч.2 - ст.53 Митного кодексу України, - документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Зі змісту зазначених вище норм ст.53 Митного кодексу України слідує, що у випадку встановлення відповідачем розбіжностей у відомостях на підставі яких заявлено митну вартість за основним методом, відповідач має право письмово витребувати ряд документів. Однак в судовому засіданні не встановлено і відповідачем не стверджувалось зворотного, що відповідач в порядку ч.3 ст.53 Митного кодексу України витребував у позивача які-небудь документи за письмовою вимогою. Витребування ж відповідачем у позивача документів щодо страхування товару взагалі не передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, як право відповідача, якому кореспондується відповідний обов?язок позивача (декларанта).

За таких умов відповідачем не було зроблено можливих дій, передбачених законодавством по визначенню правильності заявленої митної вартості товару у разі встановлення розбіжностей у первісно поданих документах, а відтак – відмови у застосуванні основного методу визначення вартості товару.

Підтвердження такого висновку слідують і зі статті 55, яка передбачає вимоги до змісту рішення про коригування митної вартості, а відтак – умови правомірності такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.55 Митного кодексу України, - прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Окрім того оскаржуване рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідачем у справі не було ніяким чином доведено проведення дій щодо можливості застосування інших методів визначення митної вартості товару, окрім резервного.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, - визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Системний аналіз зазначених норм приводить суд до висновку, що до прийняття рішення про застосування шостого методу, відповідач повинен був провести консультації та інші дії в межах своїх повноважень (зокрема по отриманню документів та відомостей) щодо можливості застосування кожного з 2 по 5 методів, та результатами яких така можливість була б обґрунтовано виключена.

Натомість оскаржуване рішення містить формальну відсилку про неможливість застосування 2 – 5 методів визначення митної вартості через відсутність відомостей та без вказівки на вчинені дії щодо цих методів і зокрема – на дії по отриманню необхідних відомостей.

За таких умов суд приходить до висновку, що оскаржувані картка відмови та рішення, які опосередковують застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості, - є необґрунтованими, а тому такими, що підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

3. Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Дельта-2010" сплачений судовий збір в розмірі 487(чотириста вісімдесят сім) гривень 20(двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.