Справа № 182/83/15-а (2а/0182/39/2015)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" червня 2015 р.справа № 182/83/15-а (2а/0182/39/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про порушення права на інформацію ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась 23 липня 2014 року до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати порушення її права на інформацію з ознаками корупції; зобов'язати відповідача видати інформацію в зручній для неї формі, в тому числі за скаргою від 18.08.2014р.; притягти до відповідальності винних осіб; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду. В позові зазначила, що вона просила надати їй інформацію про те, коли, в який час, та з якого приводу вона зверталася в телефонному режимі до диспетчера виконкому за період з 01.01.2014 року. Просила для зручності інформацію викласти графічно. Проте, вважає, що їх була надана відписка, що є порушенням її права на інформацію.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в силу ст. 255 КУАП визначено вичерпний перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, при цьому, суд не є особою, яка наділена правом складати протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 212-3 КУАП. Також, суд зазначив, що 14.07.2014 року позивачу була направлена відповідь на її заяву, що за період з 01.01.2014 року по 11.07.2014 року диспетчерською службою зареєстровано 82 звернення у телефонному режимі від ОСОБА_1 За зверненнями ОСОБА_1 порушувалися питання стосовно спокою проживання із сусідами в квартирах 1 та 17.

Не погодившись з ухваленим рішенням позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на те, що суд першої інстанції викривив суттєві моменти обставин справи. Просить справу розглянути без участі позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача з запитом про надання інформації про те, коли, в який час, з якого приводу вона телефонувала черговому диспетчеру виконкому за період з 01.01.2014 р. по день запиту. Зазначену інформацію просила видати у формі графіку (а.с. 13).

14.07.2014 р. за підписом в.о. керуючого справами виконкому за № 3/06/0229-2473 позивачу була надана відповідь в якій зазначено, що за період з 01.01.2014 р. по 11.07.2014 р. диспетчерською службою Нікопольського міськвиконкому зареєстровано 82 звернення у телефонному режимі від ОСОБА_1 За зверненнями ОСОБА_1 порушувалися питання стосовно спокою проживання із сусідами в квартирах 1 та 17. (а.с. 12).

18.08.2014 р. ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на ім'я в.о. міського голови м. Нікополя щодо використання не за цільовим призначенням квартири АДРЕСА_1, використання мешканцями зазначеної квартири електричної енергії за дротами, які проведені по під'їзду будинку, сплати ними за комунальні послуги, використання мобільного зв'язку від оператора «КиївСтар» (а.с. 18-19)

22.08.2014 р. за підписом заступника міського голови громадянці ОСОБА_1 направлено відповідь № 2898 в якій зазначено, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, (а.с. 17).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції правильно застосовано до даних правовідносин норми ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ЗУ «Про звернення громадян».

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах владних повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на фактичні обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються зокрема: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на спори про оскаржень рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації (в тому числі в разі, якщо такими розпорядниками є не суб'єкти владних повноважень), які виникають у правовідносинах, урегульованих Законом України "Про доступ до публічної інформації", поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В силу ст. 10 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

2. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

3. Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

4. Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

5. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Отже, враховуючи приписи ЗУ «Про доступ до публічної інформації» колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ознакою публічної інформації у розумінні цього Закону є її попередня фіксація. З цього випливає, що Закон регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію, як цього просила позивач.

Тому, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині порушення відповідачем її права на публічну інформацію та зобов'язання надати інформацію є такими що не підлягають задоволенню.

В разі відмови в задоволенні основних позовних вимог, не підлягають і задоволень вимоги, що є похідними, а саме, щодо моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм відповідну правову оцінку, правильно встановив характер спірних правовідносин і для їх вирішення правильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 197 п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко