Справа № 340/75/13(2-а/340/5)
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2015 р. м. Київ К/800/269/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області про скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року,

встановив:

В січні 2013 року ОСОБА_4 предявила позов до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області (далі управління ПФУ) про визнання протиправними дій щодо зменшення розміру пенсії і скасування розпорядження від 21.09.2012 р. № 109539 про проведення перерахунку розміру пенсії з 2204,94 грн до 1159,38 грн; скасування рішення комісії управління ПФУ від 11.12.2012 р. № 22 щодо утримання переплати з пенсії в сумі 39549,66 грн в розмірі 20% пенсії щомісячно; зобовязання здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2012 р. з урахуванням стажу роботи у Верховинському хлібозаводі за період з 25.12.1979 р. по 20.11.1985 р.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2013 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано рішення комісії по розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком), виплатою та відмовою у призначенні (перерахунку) пенсій, управління ПФУ у Верховинському районі від 11.12.2012 р. № 22 про щомісячне утримання 20% із пенсії ОСОБА_4 до повного погашення переплати в сумі 39549,66 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Зазначає, що з її боку не було зловживань при поданні довідки КТП Говерла від 05.05.2008 р. № 19 про заробіток за період з 1985 року по 1989 рік, тому в разі визнання недостовірними даних, вказаних у довідці, сума переплати підлягає стягненню зі страхувальника, який видав довідку, а не з пенсіонера. Крім того, управлінням ПФУ не доведено фіктивності зазначеної довідки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що у 1996 році ОСОБА_4 призначена пенсія за віком.

23.06.2008 р. позивач звернулась до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням додатково наданої довідки від 05.05.2008 р. № 19, виданої КТП Говерла, про її заробітну плату за період з 1985 року по 1989 рік на Верховинському хлібозаводі Верховинського райспоживтовариства (реорганізоване шляхом приєднання до КТП Говерла).

На підставі цієї довідки управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії позивача, розмір якої з 01.05.2012 р. становив 2204,88 грн.

За результатом проведеної зустрічної перевірки довідки від 05.05.2008 р. № 19 відповідачем складено акт від 11.09.2012 р., яким встановлено, що вказані у довідці дані про заробітну плату ОСОБА_4 за період з 1985 року по 1989 рік не відповідають дійсності. Так, у книгах нарахування заробітної плати (форми К-18) за 1985 рік у стовпчику, де вказані прізвища та ініціали, попередньо залишені вільні місця посередині книги, прізвища вписані іншим чорнилом і почерком, в тому числі ОСОБА_4 У книзі за 1986 рік прізвища працівників, починаючи з порядкового номера « 13» і до кінця, занесені іншим чорнилом і почерком, в тому числі останньої у списку під № 19 ОСОБА_4 За 1987 рік два останні прізвища, в тому числі передостанньої в списку ОСОБА_4, написані іншим чорнилом і почерком, з лютого місяця заробітна плата нараховувалась тільки їм двом. За 1988-1989 роки останньою в списку є ОСОБА_4, її прізвище вказано іншими чорнилом та почерком і заробітна плата нараховувалась тільки їй. За 1985-1989 роки загальні суми в деяких місяцях підтерті або не сходяться.

З цих підстав управління ПФУ з 01.10.2012 р. зменшило розмір пенсії ОСОБА_4 до 1159,13 грн, визначило переплату пенсії за період з липня 2008 року по вересень 2012 року в сумі 39549,66 грн та 11.12.2012 р. прийняло рішення № 22 про щомісячне утримання 20% із пенсії позивача до повного погашення переплати.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було допущено жодних зловживань, які би призвели до виплати пенсії в більшому розмірі, і за умови доведення відповідачем факту внесення у довідку про заробітну плату недостовірних даних, суму надміру виплаченої пенсії має відшкодовувати підприємство, яке видало довідку. Водночас суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог, посилаючись на те, що зазначені в їх обґрунтування обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і достовірними доказами.

Рішення про повну відмову в задоволенні позову апеляційний суд мотивував тим, що відповідач довів правомірність своїх дій і рішень, а позивач не змогла надати необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.

З висновками судів обох інстанцій погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на повно і всебічно встановлених обставинах справи та їх належній правовій оцінці.

Відповідно до частини другої статті 101 Закону України Про пенсійне забезпечення підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Частиною першою статті 103 цього Закону передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, за змістом наведених норм права надміру виплачена сума пенсії може бути стягнута на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду саме з пенсіонера у випадку зловживань з його боку, зокрема в результаті подання ним документів з явно недостовірними відомостями.

Оскільки в даному випадку йдеться про застосування відповідальності до особи, винної у порушенні законодавства про пенсійне забезпечення, то питання про наявність зловживань з боку пенсіонера має вирішуватись в межах адміністративного судочинства.

У звязку з цим суди мали встановити відповідні обставини і дати правову оцінку довідці від 05.05.2008 р. № 19 з урахуванням таких питань: коли ОСОБА_4 працювала на Верховинському хлібозаводі, зважаючи на те, що спірна довідка видана про заробітну плату за період з 1985 року по 1989 рік, тоді як в іншій довідці КТП Говерла від 05.05.2008 р. № 19 зазначено про роботу позивача на хлібозаводі з 25.12.1979 р. по 20.11.1985 р. і про цей же період позивач зазначила в позовній заяві; якими іншими доказами (письмовими, показами свідків) підтверджується факт роботи позивача на Верховинському хлібозаводі; чи підписувалась спірна довідка вказаними в ній виконавцями і посадовими особами, чи збереглися в КТП Говерла або в архівних установах первинні документи про спірний період роботи позивача тощо. Не досліджувались судами і книги нарахування заробітної плати форми К-18, після перевірки яких у відповідача виник сумнів у правильності видачі довідки про заробітну плату.

Без встановлення вказаних обставин неможливо зробити висновок про достовірність відомостей, вказаних у довідці від 05.05.2008 р. № 19, а також про наявність чи відсутність зловживань з боку позивача щодо подання документів з явно недостовірними відомостями.

При цьому як постанова суду першої інстанції про відмову в задоволенні решти позовних вимог, крім вимоги про скасування рішення від 11.12.2012 р. № 22, так і в цілому постанова суду апеляційної інстанції ґрунтуються на загальних положеннях Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування та не містять посилань на конкретні докази і положення закону, якими суди керувались.

Порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і неповне встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, згідно із статтею 227 КАС України є підставою для скасування ухваленого судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.