Справа № 21-430а15
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А.., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комекспо» (далі - Товариство) до Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області (далі - МДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення МДПІ від 5 липня 2011 року № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 1 грн; № , яким Товариству зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 49 470 грн; № , яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 18 851 грн.

На обґрунтування позову Товариство послалося на те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесено на підставі незаконних висновків акта перевірки, а тому вони є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Суди встановили, що МДПІ провела документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства, за результатами якої встановлено порушення: підпункту 135.5.14 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК) щодо невключення до складу доходу сум неповернутого учасникам статутного капіталу, внаслідок чого занижено податок на прибуток за ІІ квартал 2011 року на суму 18 850 грн; пункту 5.1, підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5, пункту 6.1 статті 6 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»; пункту 3.1 статті 3 наказу Державної податкової адміністрації України від 29 березня 2003 року № 143 «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток підприємства та порядку її складання»; підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 ПК щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у розмірі 49 470 грн; підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону Українивід 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» щодо неподання до МДПІ декларації з податку на прибуток за 2010 рік.

5 липня 2011 року на підставі встановлених порушень МДПІ прийняла оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 22 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 19 квітня 2012 року скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні податкового повідомлення-рішення від 5 липня 2011 року № та ухвалив нове, яким позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував зазначене податкове повідомлення-рішення, в іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2011 року залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 листопада 2014 року рішення суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив із того, що суми неповернутого учасникам Товариства статутного капіталу включаються до складу оподаткованого доходу Товариства.

Не погоджуючись із ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2014 року, Товариство звернулось із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.14 пункту 135.5 статті 135, підпункту 136.1.3 пункту 136.1 статті 136 ПК, просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та прийняти нове - про задоволення позову.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Товариство додало копію ухвали Вищого адміністративного суду від 9 квітня 2014 року (№ К/9991/34501/12), у якій цей суд дійшов висновку, що внесок до статутного фонду в обмін на корпоративні права не збільшує оподаткований дохід підприємства.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 2 березня 2015 року допустив цю справу до провадження Верховного Суду України.

Перевіривши наведені заявником доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява Товариства не підлягає задоволенню, оскільки для цього немає підстав, передбачених частиною першою статті 237 КАС.

Допускаючи цю справу до провадження Верховного Суду України, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що у справі, яка розглядається, має місце неоднакове правозастосування судом касаційної інстанції.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним з мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

У справі, що розглядається, суди виходили із встановленого МДПІ порушення щодо невключення Товариством до складу оподаткованого доходу сум неповернутого учасникам Товариства статутного капіталу, внаслідок чого були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення. При цьому, події мали місце під час процедури ліквідації суб'єкта господарювання.

Натомість у рішенні, наданому на підтвердження наведених у заяві доводів, податкове повідомлення-рішення було винесено внаслідок невключення автотранспортним підприємством до складу оподаткованого доходу сум грошових коштів, внесених засновниками підприємства до його статутного фонду.

Оскільки обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, рішення в якій додано на підтвердження наведених у заяві доводів, то підстав для висновку про неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Згідно з частиною першою статті 244 КАС Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Комекспо» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді:О.Ф. Волков О.А. Коротких П.В. Панталієнко І.Л. Самсін М.І. Гриців В.Л. Маринченко О.Б. Прокопенко О.О. Терлецький