Справа № 2а/1270/10026/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/17147/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Луганської митниці, третя особа Закрите акціонерне товариство (далі ЗАТ) Лугавто про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_4 в Луганському окружному адміністративному суді предявила позов до Луганської митниці, третя особа ЗАТ Лугавто про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працює на ЗАТ Лугавто (Литва, м. Вільнюс) на посаді комерційного директора підприємства. 13 грудня 2012 року вона на службовому транспорті ЗАТ Лугавто Opel Astra, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, перетинала кордон Росії з Україною.

13 грудня 2012 року на вимогу митного інспектора нею надано необхідні документи, а саме: реєстраційні документи, які підтверджують те, що автомобіль, на якому вона перетинає кордон, є власністю ЗАТ Лугавто; реєстраційні документи на саме підприємство; внутрішні документи у вигляді наказів про призначення її на посаду та про відрядження, згідно з якими визначалося, що позивач буде експлуатувати автомобіль виключно з метою комерційного використання в інтересах підприємства.

Митний інспектор повідомив, що їй потрібно заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, під умовою, що в іншому випадку зазначений транспортний засіб не буде пропущено на територію України. Так інспектор фактично примусив її внести дані про автотранспортний засіб комерційного призначення в митну декларацію для фізичних осіб.

14 грудня 2012 року їй видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вважає, що відповідач вчинив дії з порушенням чинного законодавства.

Просила суд:

- визнати незаконними дії відповідача в частині не інформування її про митні правила в установленому законом порядку;

- визнати незаконними дії відповідача в частині примушення її вносити в декларацію відомості, які не відповідають дійсності;

- визнати незаконними дії відповідача в частині не декларування її автотранспортного засобу шляхом подання національних реєстраційних документів згідно зі статтею 222 Митного кодексу України (далі МК України);

- визнати незаконними дії відповідача в частині митного оформлення транспортного засобу комерційного призначення - автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, як транспортного засобу особистого користування;

- визнати незаконною картку відмови № 702150501/2012/00007, згідно з якою ОСОБА_4 ввозила автотранспортний засіб начебто як свій особистий;

- визнати незаконними дії відповідача щодо митного оформлення, яке зайняло більше 6 годин;

- визнати такими, що не відповідають дійсності, дані в картці відмови

№ 702150501/2012/00007 стосовно того, що документи позивачем було подано о 21 годині 48 хвилин 13 грудня 2012 року, оскільки вона надала всі документи о 20-00 год.;

- визнати за нею право на комерційне використання на території України автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- зобов'язати відповідача внести у відповідний реєстр реєстраційні дані автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно зі статтею 222 МК України, як порожнього транспортного засобу комерційного використання;

- зобов'язати відповідача надати звіт про виконання постанови суду, якщо рішення суду буде на користь позивача;

- судові витрати у вигляді судового збору та оплати за надання правової допомоги покласти на відповідача.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права на комерційне використання на території України автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З вказаними судовими рішеннями судів ОСОБА_4 не погодилася та подала до суду касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги послалася на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати ухвалені у справі рішення судів та ухвалити нову постанову про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 грудня 2012 року

ОСОБА_4 на автомобілі Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1, перетинала кордон України в пункті пропуску Ізварине.

При митному оформленні транспортного засобу ОСОБА_4 надала до митного органу наступні документи: митну декларацію від 13 грудня 2012 року б/н, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу D 977922, доручення від 11 грудня 2012 року, посвідку на постійне проживання від 04 січня 2005 року ЛГ ІГ 19596, паспортний документ, наказ від 11 грудня 2012 року № 4/к, наказ від 21 листопада 2012 року № 5/н.

13 грудня 2012 року старшим інспектором Митниці складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 702150501/2012/00007, якою ОСОБА_4 відмовлено в пропуску через митний кордон України з таких причин: З урахуванням пункту 59 статті 4 МК України від 13 березня 2012 року № 4495-VI та відповідно до пункту b статті 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), транспортний засіб Опель Астра р.н. НОМЕР_1 під керуванням громадянки-резидента України ОСОБА_4 не використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів) - відсутні необхідні документи згідно Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ Про автомобільний транспорт. Таким чином, транспортний засіб Опель р.н. НОМЕР_1 використовується відповідно до пункту 60 статті 4 МК України, як транспортний засіб особистого користування - зареєстрований на території Литовської Республіки та перебуває у тимчасовому користуванні громадянки - резидента України ОСОБА_4 та ввозяться нею на митну територію України виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно. При цьому, роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації: надання письмового зобов'язання про зворотне вивезення транспортного засобу Опель Астра та після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

13 грудня 2012 року позивачем складено митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій виходили із того, що дії та рішення Луганської митниці є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, оскільки він ґрунтується на повно та всебічно зясованих обставинах у справі та є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з пунктом 59 частини першої статті 4 МК України транспортні засоби комерційного призначення будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Пунктом 60 частини першої статті 4 МК України визначено, що транспортні засоби особистого користування наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Умови тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України визначено главою 18 МК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 105 МК України митний режим тимчасового вивезення може бути застосований до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо вивозяться за межі митної території України. Законодавством України з питань державної митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення замість митної декларації.

Згідно з частиною шостою цієї статті для поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового вивезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового вивезення;

2) у випадках, передбачених законодавством, надати митному органу зобов'язання про реімпорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово вивозяться, у строки, встановлені митним органом.

Пунктом b статті 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (далі Конвенція), до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України від 24 березня 2004 року № 1661-IV Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення, визначено, що комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Таким чином, є вірним висновок судів першої та другої інстанцій, що визнання транспортного засобу (в тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо лише за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись білетно-обліковою документацією (при перевезенні осіб) або товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною CMR (для платного або безоплатного перевезення вантажів).

Враховуючи викладене, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово вїжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, якщо вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

Також суди першої та другої інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку, що із наданих позивачем документів жоден не підтверджує використання транспортного засобу Opel Astra, р.н. НОМЕР_1, який переміщувався під керуванням ОСОБА_4, для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів. Ці факти також підтверджено тим, що:

- ОСОБА_4 не надано документи, передбачені пунктом 1 частини першої статті 335 МК України та статтею 53 Закону України від 05 квітня 2001 року

№ 2344-ІІІ Про автомобільний транспорт, які підтверджували б факт здійснення за допомогою зазначеного транспортного засобу міжнародних перевезень у вигляді платного транспортування осіб або платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів;

- ОСОБА_4 не предявлено до митного контролю товарів чи пасажирів, міжнародне перевезення яких здійснювалось б вищевказаним транспортним засобом.

Оскільки ОСОБА_4 жодних доказів, які підтверджували б комерційне використання зазначеного транспортного засобу, надано не було, суд першої та апеляційної інстанції правильно зазначили, що автомобіль Opel Astra, р.н. НОМЕР_1 правомірно не було визнано посадовими особами митного поста Ізварине в якості транспортного засобу комерційного призначення.

На підставі викладено, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що Луганською митницею правомірно, обґрунтовано та в межах наданих повноважень було винесено Картку відмови від 13 грудня 2012 року № 702150501/2012/0007.

Також судами першої та апеляційної інстанції правильно відмовлено й у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій відповідача в частині примушення її вносити в декларацію відомості, які не відповідають дійсності.

Так, положення статті 379 МК України та пунктів 2.8.1, 2.9 Порядку заповнення громадянами митної декларації передбачають право посадової особи митного органу вимагати від громадянина заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не повязаних з провадженням підприємницької діяльності, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 № 431.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 травня 2012 року № 614, декларація заповнюється власноручно громадянами, який досяг 16-річного віку, або уповноваженою ним особою і засвідчується його особистим підписом до пред'явлення товарів для митного контролю.

Пунктом 1.7 цього Порядку передбачено, що посадові особи митних органів не мають права заповнювати декларацію, змінювати чи доповнювати відомості, зазначені в декларації, за винятком унесення до неї відомостей, що належать до компетенції митних органів.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 декларацію заповнила власноручно і самостійно.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, згідно з наданою відповідачем інформацією прийняття документів до митного оформлення від позивача відбулося 13 грудня 2012 року об 21 год. 48 хв., повернення транспортного засобу на суміжну сторону відбулося 14 грудня 2012 року об 00 год. 09 хв.

Таким чином, митне оформлення було здійснено в строк, визначений законом.

Судові рішення у цій справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування чи зміни немає.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Луганської митниці, третя особа Закрите акціонерне товариство Лугавто про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії без зміни.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.