Справа № 816/1072/15-а
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1072/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кльопової І.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Приватного підприємства "ТМ - Новатор "
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення

В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2015 року на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "ТМ - Новатор" (надалі ПП "ТМ - Новатор") до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі Кременчуцька ОДПІ) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.03.2015 № /866, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 17 943,75 грн, з яких за основним платежем 14 355,00 грн та за штрафними санкціями 3 588,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 № /866, винесене на підставі акта перевірки від 12.01.2015 № 25/16-03-22-03-08/34397810, є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства України. Договір купівлі-продажу між ПП "ТМ - Новатор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерібор" (надалі ТОВ "Ерібор") від 29.09.2014 № 29/09 є правомірним і дійсним, його недійсність не визнана судом; реальність господарських операцій підтверджується видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, іншими необхідними документами, оформленими відповідно до вимог законодавства. ПП "ТМ - Новатор" придбаний товар використовувало у власній господарські діяльності. Позивач також зазначає, що бітум дорожній БНД 60/90, що був предметом указаного договору купівлі-продажу, є темним нафтопродуктом, продуктом, одержаним внаслідок переробки нафти, не підлягає обліку за Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496 (надалі Інструкція № 281/171/578/155).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. У письмових запереченнях проти позовних вимог відповідач просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що контрагентом позивача ТОВ "Ерібор" не подано до Кременчуцької ОДПІ звітність по ПДВ за вересень 2014 року, підприємство має стан 8 до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, працює 1 людина, свідоцтво платника ПДВ анульовано 07.10.2014; указаний у товарно-транспортній накладній від 30.09.2014 № 20 автомобіль КАМАЗ 5511 ВІ 3891 ВО згідно з базою АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України відсутній. Також відповідач стверджує, що оскільки бітум віднесено до 3 класу небезпечних речовин за пунктом 2.7.1 Правил перевезення наливних вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.11.2008 № 1430 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.02.2009 за № 180/16196, то нафтопродукти перевозяться у цистернах відповідно до цих Правил та Інструкції № 281/171/578/155. У звязку з чим відповідач вважає правомірним прийняте податковим органом спірне податкове повідомлення-рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ПП "ТМ - Новатор" () зареєстроване як юридична особа 18.05.2006 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.3); є платником ПДВ з 05.06.2006, про що свідчить витяг з реєстру платників податку на додану вартість № 303 (а.с. 127).

На підставі направлення Кременчуцької ОДПІ на перевірку від 23.12.2014 № 3439/16-03-22-03 та наказу Кременчуцької ОДПІ від 23.12.2014 № 3715 згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пунктом 20.1 статті 20, статтею 82 Податкового кодексу України у період з 23.12.2014 по 29.12.2014 працівником Кременчуцької ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка ПП "ТМ - Новатор" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП "Подільська промислова компанія" за липень 2013 року, ТОВ "Нафтобуд 2020" за квітень, червень 2012 року, ТОВ "Ерібор" за вересень 2014 року.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки ПП "ТМ - Новатор" відповідачем складено акт від 12.01.2015 № 25/16-03-22-03-08/34397810, яким зафіксовані порушення, зокрема пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму ПДВ 14 355,00 грн за вересень 2014 року (а.с.21-30).

На підставі акта перевірки 12.01.2015 № 25/16-03-22-03-08/34397810 Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.03.2015 № /866, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 17 943,75 грн, з яких за основним платежем 14 355,00 грн та за штрафними санкціями 3 588,75 грн (а.с. 48).

Висновок про заниження ПП "ТМ - Новатор" податку на додану вартість за вересень 2014 року вмотивований тим, що ТОВ "Ерібор" не подано до Кременчуцької ОДПІ звітність по ПДВ за вересень 2014 року, ТОВ "Ерібор" має стан 8 до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ (дата реєстрації платником ПДВ 01.08.2014) анульовано 07.10.2014 по причині 36 до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. В акті зазначено, що перевіркою встановлено формування податкового кредиту ТОВ "Ерібор" за рахунок "сумнівних" постачальників, що переважно територіально розташовані на одній місцевості, при цьому, у ланцюгах постачання не встановлено нарахування та сплату податкових зобовязань у звязку з неподанням звітності чи недекларуванням зобовязань та наявною розбіжністю; встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з матеріалами справи, 29.09.2014 між ПП "ТМ - Новатор" (покупець) та ТОВ "Ерібор" (продавець) укладено договір № 29/09, відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити на умовах договору бітум дорожній, мазут, чорні нафтопродукти у кількості та по ціні, що вказуються у додатках до цього договору або у відвантажувальних документах (а.с.31).

У рамках здійснення господарсько-правових відносин за договором від 29.09.2014 № 29/09 позивач отримав від ТОВ "Ерібор" видаткову та податкову накладні від 30.09.2014 № 9 на суму 43 500,00 грн, у тому числі ПДВ 7 250,00 грн (а.с. 32, 33); видаткову та податкову накладні від 30.09.2014 № 10 на суму 42 630,00 грн, у тому числі ПДВ 7 105 грн (а.с. 34, 35).

Податкові накладні від 30.09.2014 №№ 9, 10 включені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за вересень 2014 року (а.с. 84-86).

Оплата ПП "ТМ - Новатор" отриманих від ТОВ "Ерібор" товарно-матеріальних цінностей за договором від 29.09.2014 № 29/09 підтверджена банківськими виписками по рахунку за 23.10.2014 та 24.10.2014 (а.с. 114, 115).

Перевезення товару здійснювалось згідно з товарно-транспортною накладною від 30.09.2014 № 000020 (а.с. 36) орендованим транспортом автомобілем НОМЕР_1, на підтвердження чого позивачем надано копії: договору від 01.08.2014 № 1 оренди вантажного автомобіля, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ПП "ТМ - Новатор" (орендатор), з терміном дії від 01.08.2014 по 31.12.2014; акта приймання-передачі транспортного засобу від 01.08.2014 КАМАЗ, модель 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2; поліса № АС/8000678.

Обставини використання ПП "ТМ - Новатор" товарно-матеріальних цінностей, отриманих від ТОВ "Ерібор", у подальшій господарській діяльності підтверджені видатковими накладними від 01.10.2014 № РН-0000004, від 01.12.2014 № РН-0000007 та податковими накладними від 01.10.2014 № 1, від 01.12.2014 № 1, відповідно (а.с.87-90); реєстрами виданих та отриманих податкових накладних за жовтень та грудень 2014 року (а.с. 91- 94). Перевезення товарно-матеріальних цінностей здійснювалось орендованим транспортом, на підтвердження чого позивачем надано копії: договору надання послуг фрези дорожньої з екіпажем від 01.07.2014 № 0000005, укладеного між ТОВ "БК-Новатор" (виконавець) та ПП "ТМ - Новатор" (замовник); договору оренди вантажопасажирського автомобіля від 01.08.2014 № 0000010, укладеного між ТОВ "БК-Новатор" (орендодавець) та ПП "ТМ - Новатор" (орендатор), акта приймання-передачі від 01.08.2014 транспортного засобу ГАЗ 2705-434, державний номер НОМЕР_3; договору про надання послуг механізованої техніки від 15.08.2014 № 44, укладеного між ПП "ТМ - Новатор" (замовник) та КП "Благоустрій Кременчука" (виконавець); договору від 07.05.2014 № 07.05.14 про надання послуг автогудронатора АГ-3,5, укладеного між Філією "Білоцерківське райДУ" ДП "Київське обласне дорожне управління" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (виконавець) та ПП "ТМ - Новатор" (замовник); договору оренди самохідного вібраційного катка від 01.07.2014 № 5, укладеного між ФОП ОСОБА_4 (орендодавець) та ПП "ТМ - Новатор" (орендатор), акта прийняття-передачі самохідного вібраційного котка від 01.07.2014 ( а.с. 37, 38, 96-106).

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року до складу податкового кредиту вересня 2014 року згідно з додатком 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" позивачем включено по господарським операціям із ТОВ "Ерібор" податок на додану вартість в сумі 14 355,00 грн (а.с. 42-47).

Вказані первинні документи підписані сторонами без застережень та містять необхідні для цілей оподаткування відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а тому підтверджують факт виконання спірних операцій.

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Отже, позивачем надані всі документи на підтвердження реальності укладення договору та документи на підтвердження використання товару у своїй господарській діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість у вересні 2014 року по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Ерібор" сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України.

Висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ПП "ТМ - Новатор" та ТОВ "Ерібор", які ґрунтуються на встановленні того, що ТОВ "Ерібор" не подано до Кременчуцької ОДПІ звітність по ПДВ за вересень 2014 року, відбулося формування податкового кредиту ТОВ "Ерібор" за рахунок "сумнівних" постачальників, у ланцюгах постачання не встановлено нарахування та сплату податкових зобовязань, відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Наведені вище норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку на формування податкового кредиту від фактичної сплати постачальниками по всьому ланцюгу поставки сум ПДВ до бюджету, якщо цей платник (покупець) сплатив податок в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність поставок у судовому процесі не спростована.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеному в постановах, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Отже, доводи відповідача, наведені у підтвердження порушення позивачем податкового законодавства, які покладені в основу акта перевірки Кременчуцької ОДПІ від 12.01.2015 № 25/16-03-22-03-08/34397810, суперечать принципам податкового законодавства та усталеній судовій практиці Європейського суду, що свідчить про їх неналежність та недопустимість.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2.7.4 пункту 2.7 Правил перевезення наливних вантажів (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається відповідач у запереченнях (не в акті перевірки), залежно від властивостей, транспортної небезпеки та ступеня небезпеки небезпечні вантажі можуть надаватися до перевезення: у пакованнях (окремими вантажними одиницями) або сформованими в транспортні пакети; у контейнерах (у вантажних одиницях або насипом); наливом у цистернах, контейнерах-цистернах, багатоелементних газових контейнерах; навалом або насипом у транспортних засобах. Інструкція №2 81/171/578/155 є обов'язковою для підприємств при закупівлі, реалізації, транспортуванні, зберігання нафти та світлих нафтопродуктів (бензин, газ, дизпаливо), проте, бітум, що був предметом договору від 29.09.2014 № 29/09, є темними нафтопродуктом. Відповідно доводи відповідача щодо обовязкового перевезення бітуму в цистернах є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України. якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ТМ - Новатор" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 11.03.2015 № /866.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "ТМ - Новатор" (ідентифікаційний код 34397810) витрати зі сплати судового збору в розмірі 182,70 грн (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна