Справа № К/9991/1085/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"11" червня 2015 р. м. Київ К/9991/1085/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2009 року Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість зі сплати штрафних санкцій в сумі 22170,67 гривень.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі Закон № 1058-IV), який розроблено відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим

цим Законом. Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV і Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець зареєстрований виконавчим комітетом Придніпровської районної ради міста Черкаси 26 березня 2003 року, як платник страхових внесків перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси.

Управлінням Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси з 4 червня 2009 року по 10 червня 2009 року було проведено позапланову перевірку відповідача з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду за період з 1 червня 2006 року до 4 червня 2009 року, за результатами якої складено Акт від 10 червня 2009 року № 195, згідно якого відповідач протягом періоду, що перевірявся, використовував у підприємницькій діяльності працю найманого працівника ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та приховав суми виплаченої вказаному працівникові заробітної плати, на які нараховуються страхові внески в загальному розмірі 17240 гривень, в результаті чого не сплатив страхових внесків на суму 5954,33 гривень.

22 червня 2009 року Управлінням Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси відносно відповідача було прийнято рішення: № 1360 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у розмірі 5733,83 гривень на підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV; № 1361 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, у розмірі 17240 гривень на підставі пункту 3 частини 9 статті 106 Закону № 1058-IV.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції перш за все взяв до уваги, що згідно довідки Черкаського міського центру зайнятості від 25 листопада 2009 року № 3358 у відповідача були зареєстровані трудові угоди з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому трудовий договір з ОСОБА_6 розірвано 1 червня 2005 року, а з ОСОБА_7 31 грудня 2005 року. Трудова угода з ОСОБА_5, на яку містяться посилання в Акті перевірки від 10 червня 2009 року № 195, відповідачем взагалі не укладалась. Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 був присвоєний не ОСОБА_5, а ОСОБА_7

Суд першої інстанції вказав, що за відсутності даних про умови трудового договору, в порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР, Управлінням Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси розмір доходу, на який нараховуються страхові внески, розраховано не відповідно до фактичних витрат на оплату праці працівника, а виходячи із встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем безпідставно зроблено висновок щодо перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 у період часу з 1 червня 2006 року по 4 червня 2009 року та необґрунтовано донараховано страхові внески і застосовано фінансові санкції за рішеннями від 22 червня 2009 року № 1360 та № 1361.

Суд апеляційної інстанції погодився із рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що трудова угода відповідачем з ОСОБА_5 взагалі не укладалась.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, вирішуючи даний спір суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що трудова угода з ОСОБА_5, на яку містяться посилання в Акті перевірки від 10 червня 2009 року № 195, відповідачем взагалі не укладалась. Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 був присвоєний не ОСОБА_5, а ОСОБА_7, при цьому згідно доводів позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 одна й та сама особа, яка змінила своє прізвище.

Відповідно до довідки Черкаського міського центру зайнятості від 7 квітня 2009 року № 832, яка була видана Управлінню Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси, а 10 червня 2009 року було складено Акт перевірки № 195, позивачеві надано інформацію про реєстрацію трудових договорів з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, зокрема про реєстрацію 10 червня 2005 року трудового договору з ОСОБА_5, відомостей про те, що цей договір був припинений чи розірваний дана довідка не містить.

У матеріалах справи міститься копія трудового договору від 4 червня 2005 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7, який зареєстрований 10 червня 2005 року та припинений сторонами 31 грудня 2005 року відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (закінчення строку договору).

Згідно довідок Черкаського міського центру зайнятості від 17 листопада 2009 року № 3275 та від 25 листопада 2009 року № 3358, наданих позивачеві, трудові договори відповідачем були укладені з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому трудовий договір з ОСОБА_6 розірвано 1 червня 2005 року (знято з реєстрації 2 червня 2005 року), а з ОСОБА_7 31 грудня 2005 року (знято з реєстрації 3 вересня 2009 року). При цьому відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_7 (НОМЕР_2), яка міститься у матеріалах справи, вона відповідачем прийнята на роботу продавцем 1 червня 2005 року, а звільнення за власним бажанням (стаття 38 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника) 22 вересня 2005 року, це є останній запис (№ 25) на 17 сторінці цієї трудової книжки, наступні сторінки трудової книжки у матеріалах справи відсутні.

За матеріалами справи також вбачається, що Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси зверталося в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по страхових внесках на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з червня 2006 року по травень 2009 року в розмірі 5733,83 гривень. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2009 року у справі № 2а-3962/09/2370 позов було задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси 5733,83 гривень заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати

особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачити ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій не повністю зясували усі обставини цієї справи, за матеріалами справи містяться розбіжності між наданою інформацією та встановленими обставинами, правильне встановлення яких має значення для вірного вирішення даної справи.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи та іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й обєктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року скасувати, а справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.