Справа № 825/1389/15-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1389/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.15р. у справі №825/1389/15-а за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівського міської ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмір 58 445,90 грн. та пені у розмірі 467,60 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.15р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування інвалідів у 2014 році, у звязку з чим підлягають стягненню адміністративно-господарські санкції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем було подано до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік до за формою № 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 183 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 5 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 7 осіб.

Таким чином, на думку позивача, КП «ЖЕК-10» Чернігівського міської ради не було дотримано нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році з працевлаштування 2 осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вчинено усі необхідні дії для виконання вимог законодавства щодо працевлаштування інвалідів, у звязку з чим його вина у працевлаштуванні меншої кількості інвалідів, ніж передбачено ст. 19 Закону - відсутня.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.91р. (надалі Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою статті 20 Закону № 875-XII передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 181 зазначеного Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, відповідачем протягом 2014 року вчинялись дії щодо пошуку та працевлаштування інвалідів на вакантні місця, зокрема: було подано до Чернігівського міського центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування інвалідів, прийнято участь в спеціалізованих ярмарках для працевлаштування інвалідів, а також було працевлаштовано 5 інвалідів.

Доводи апелянта щодо відмови у працевлаштуванні інвалідів, які направлялися до відповідача Чернігівським міським центром зайнятості не заслуговують на увагу, з огляду на те, що створені відповідачем робочі місця з урахуванням специфіки роботи підприємства, а також стану здоров'я інвалідів, їх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК - не були їм підходящими.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 20.06.11р. у справі № 21-60а11 та від 02.04.13р. у справі №21-95а13.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.15р. у справі №825/1389/15-а - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.15р. у справі №825/1389/15-а - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Романчук О.М

Пилипенко О.Є.