Справа № 806/5724/14
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"17" червня 2015 р. Справа № 806/5724/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Майора Г.І.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю представника позивача Ратушного С.М.

представника відповідача Синицької Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" березня 2015 р. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12 грудня 2014 року за № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 146308,00 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2015 року в задоволенні позов у відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Житомир Фасад Плюс" посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про задоволення позову. Зазначає, що підприємством виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що Житомирською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Житомир Фасад Плюс" з питання фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Хімінвест" за серпень 2014 року, про що складено акт від 27.11.2014 р. № 7740/06-25-22-03/38330000, де зазначено про порушення товариством вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість в частині взаємовідносин з ПП "Хімінвест", що призвело до заниження сплати податку на додану вартість до бюджету в сумі 117046 грн.

Податковим повідомленням-рішенням Житомирської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 12 грудня 2014 року за № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 146308 грн. (за основним платежем - 117046 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 29262 грн.).

Висновки податкового органу про порушення податкового законодавства з боку позивача ґрунтуються на твердженні про відсутність поставок товарів від ПП "Хімінвест" у зв'язку із ненаданням останнім на перевірку відповідних первинних документів, оформлених належним чином.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне. У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2014 року між Приватним підприємством "Хімінвест" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу продукції - будівельних матеріалів, які Покупець зобов'язується прийняти та сплатити повну вартість товару (а.с.38-41).

Підпунктом 1.2 пункту 1 Договору визначено, що найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається, визначається рахунками, які є невід'ємною частиною Договору.

Пп. 4.1.5 п. 4 Договору встановлено, що Продавець зобов'язаний в день передачі товару видати Покупцю:

- видаткові накладні на продукцію;

- рахунки-фактури на оплату вартості продукції;

- податкові накладні в день здійснення Покупцем оплати за товар або в день передачі Покупцю товару, в залежності від дати першої події, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Покупець оплачує Продавцю товар за ціною, вказаною в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору (пп.5.1 п. 5 Договору).

Згідно зі пп. 6.2 п. 6 Договору, прийом товару здійснюється Покупцем при наявності товаросупровідних документів (видаткової накладної, сертифікату відповідності, паспортів на обладнання) у відповідності зі Інструкціями № П-6 від 15.06.1965 "Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості" та № П-7 від 25.04.1966 "Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю".

Виконання зазначеного договору з боку позивача обґрунтовується первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними. Оплату придбаного товару підтверджено випискою по банківському рахунку платника - позивача, рух коштів також підтверджено відомостями по рахунку 631 (а.с.53-71, 79, 123-127).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкові накладні, видані позивачеві, містять усі необхідні реквізити, відповідають встановленій формі, підписані уповноваженими особами, в графі "вид цивільно-правового договору" зазначено дати, що відповідають датам складання рахунків-фактур, які є невід'ємними частинами за умовами договору купівлі-продажу, але фактично це є розбіжністю із датою укладеного договору купівлі продажу - 03.02.2014 року.

Для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Зі справи вбачається, що в подальшому придбаний позивачем товар використовувався у власній господарській діяльності, що підтверджено довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат та актами приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року (а.с.89-111).

Стосовно видаткових накладних позивача, щодо яких судом першої інстанції зазначено про неналежність їх оформлення через отримання товару не начальником будівельної дільниці ОСОБА_6, на якого видавались довіреності, а директором товариства ОСОБА_7, колегія суддів зазначає, що в силу частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, частини 5 статті 62 Закону України "Про господарські товариства", такий керівник є особою, уповноваженою на представництво товариства за фактом обіймання відповідної посади.

При цьому, як свідчать матеріали перевірки, відомості журнала-ордера та рахунку 205 "Будівельні матеріали" суперечать змісту видаткових та податкових накладних щодо кількості та вартості отриманого полемочевинного еластомеру (6736,74 кг на суму без ПДВ 633936,01 грн. проти 4660 кг на суму без ПДВ 432822 грн. відповідно), що є явною невідповідністю та не усунуто позивачем в ході судового розгляду.

Натомість, також суттєві недоліки в оформленні містять товарно-транспортні накладні № 25 від 18.08.2014 року та №28 від 20.08.2014 року, №№ 33-34 від 25.08.2014 року, надані позивачем до перевірки (а.с.123,124,126,127), оскільки автомобіль-перевізник із державним номерним знаком АІ3418ВІ не зареєстровано в системі обліку ДАІ МВС України, а автомобіль із державним номерним знаком АА3518КТ марки Фольксваген Гольф є легковим, що виключає перевезення товару у вазі розміром 2475 кг.

Вказане безпосередньо впливає на зміст господарських операцій позивача, перешкоджає прийняттю вище вказаних документів до обліку та свідчить про відсутність підтвердження виконаних господарських операцій з поставки товару, в тому числі в частині підтвердження факту його транспортування, а тому є підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" березня 2015 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Г.І. Майор

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомир Фасад Плюс" вул.Ватутіна,55 офіс 4,м.Житомир,10000

- представник ОСОБА_3 - АДРЕСА_1

3- відповідачу: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,