Справа № 804/19759/14
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2015 рокусправа № 804/19759/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 р.

по справі № 804/19759/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС"

до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛАРУС» звернулось до суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ №602 від 24.07.14р., виданий Західно-Донбаською ОДШ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, про документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СЛАРУС»; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західно- Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 19.08.14р., яким ТОВ «СЛАРУС» визначено (донараховано) суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 446706,00грн. (з яких 357365,00грн. - за основним платежем, 89341,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями); - стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Сларус» судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору, у розмірі 4945,08грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем під час проведення перевірки, оформлення результатів перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення здійсненні численні порушення вимог Податкового кодексу України та відомчих нормативних актів, що в свою чергу дає підстави ставити під сумнів обґрунтованість та об'єктивність висновків, викладених в акті перевірки та правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 19.08.14р., яким ТОВ "СЛАРУС" визначено (донараховано) суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 446706,00грн. (з яких 357365,00грн. - за основним платежем, 89341,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями); в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Західно-Донбаська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу №602 від 24.07.2014 року Західно-Донбаською ОДПІ у період з 24.07.2014 року по 30.07.2014 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Сларус» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та реальність здійснення господарських операцій при взаємовідносинах з ТОВ «Центр Безпека -1» за жовтень, листопад 2013 року, а також ПП СБ «Вікінг» за квітень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт №182/22-02/37937179 від 31.07.2014 року.

Актом перевірки зафіксовано ряд порушень, а саме: відсутність об'єктів оподаткування , які підпадають під визначення ст. 180 п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п.п 14.1.36 ст. 14, 14.1.231 ст.14 пунктом 44.1 статті 44 п.185.1 ст.185, п.п 187.1 ст.187 п.188.1 ст.188 п.198.1 п.198.2 п.198.3 ст.198 ПК України внаслідок чого завищено розмір податкового зобов'язання: за квітень 2014 року на суму 288280,53грн. з ТОВ "Агропромхім" у жовтні 2013р. ТОВ "Агропромхім" на суму 51985,81грн., ТОВ

"ТД ПРОТЕЇН-ПРОДАКШН" у сумі 19555,99грн.;, ТОВ "ЕНСЕЛКО АГРО" у сумі 173811,41 грн.; у листопаді 2013р.: ПРАТ "КРЕАТИВ" у сумі 13737,18грн., ТОВ "КЕРНЕЛ-ТРЕЙД" у сумі 25000грн.; та завищено розмір податкового кредиту: за жовтень 2013р. на суму 204673,86грн. з ТОВ "Центр- Безпека -1", за листопада 2013 року на суму 235274,11грн. з ТОВ "Центр-Безпека-1", за квітень 2014р. на суму 187575,05 грн. з ПП "СБ Вікінг".

На підставі акту перевірки №182/22-02/37937179 від 31.07.2014 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2014 року, яким позивачу нарахована сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 446706,00грн., з якої 357365,00грн. за основним платежем та штрафні санкції у розмірі 89341,00грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що господарські операції мали реальний характер, а придбані послуги з організації перевезення та надання послуг спрямовано на здійснення господарської діяльності позивача, відповідачем при винесені спірного податкового повідомлення-рішення зазначене не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, але зазначає наступне з урахуванням такого.

Щодо податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням рішенням № № від 19.08.2014 року, в частині 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ « Центр-Безпека -1».

05.06.2015 року від Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області через канцелярію суду надійшло клопотання про закриття провадження в частині грошових зобов'язань, визначених податковим повідомленням рішенням № № від 19.08.2014 року, в частині 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ « Центр-Безпека -1» у зв'язку з досягненням сторонами податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань.

17.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про намір досягти податкового компромісу в частині грошових зобов'язань, визначених податковим повідомленням рішенням № № від 19.08.2014 року, в частині 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ « Центр-Безпека -1».

Рішенням Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 10215/22-025 від 28.04.2015 року було погоджено застосування ТОВ «Сларус» процедури податкового компромісу та визначено суму, яку товариству необхідно сплатити для його досягнення, а саме: 9398,00 грн.

Згідно з п. 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, до податкового зобов'язання, нарахованого оскаржуваним податковим повідомленням- рішенням, може бути застосовано процедуру податкового компромісу.

Як встановлено п. 8 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

До клопотання позивача про закриття провадження у справі у зв'язку із застосуванням процедури податкового компромісу долучено платіжне доручення № 4910 від 17.04.2015 року про сплату позивачем 9398,00 грн. у підтвердження здійснення передбачених наведеними вище положеннями законодавства заходів щодо досягнення примирення.

Згідно з п. 11-2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні» положення Кодексу адміністративного судочинства України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на

додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Як визначено ч. 1,3 ст. 113 КАС України сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із п.3 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо сторони досягли примирення.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що примирення сторін на стадії апеляційного розгляду справи у зв'язку з досягнення та виконанням ними податкового компромісу є достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується досягнення сторонами податкового компромісу в частині грошових зобов'язань, визначених податковим повідомленням рішенням № № від 19.08.2014 року, в частині 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ «Центр-Безпека -1» то колегія судців вважає, що, у даному випадку, наявні достатні та необхідні правові підстави для закриття провадження у цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 19.08.14р., яким ТОВ «Сларус» визначено (донараховано) суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 446706,00грн. (з яких 357365,00грн. - за основним платежем, 89341,00грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Сларус» та ПП «СБ «Вікінг» укладено договір надання послуг №05/03 від 05.03.2014 року та договір №03/01 від 03.01.14 року.

Відповідно до умов вищезазначених договорів ПП «СБ «Вікінг» організовує перевезення товару, здійснює послуги супроводження та охорони.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій, позивачем були надані як під час перевірки відповідачу, так і до суду, копії первинних бухгалтерських та податкових документів, а саме: договори, акти надання послуг, банківські виписки, податкові накладні.

У відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 р. №996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон України №996-ХІУ) передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відповідно до ст. 1 Закону України №996-ХІУ господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної") вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права передбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належними первинними документами, складеними у відповідності до закону, що в свою чергу відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З урахуванням зазначеного, колегія судців приходить до висновку, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем і його контрагентом та підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту по спірним господарським операціям відповідно до досліджених судом первинних бухгалтерських документів.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки відповідач посилається на акт ДПІ в АНД районі М.Дніпропетровська від 16.07.14 року №1897/04-61-22-3/36065460. Відповідно до висновків вказаного акту встановлено відсутність фактичного постачання товарів (робіт, послуг).

З огляду на викладене, колегія судців вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством не ставиться в залежність право платника податку на додану вартість на податковий кредит від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобовязує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Керуючись ст. ст.113, 157, 160,194 п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ч.2 ст. 203 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 року в частині розгляду правомірності визначення донарахування ПДВ в розмірі 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ «Центр-Безпека -1» та відповідної штрафної санкції в розмірі 46 991 грн, - задовольнити.

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Провадження по справі № 804/19759/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 року в частині розгляду правомірності визначення донарахування ПДВ в розмірі 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ «Центр-Безпека -1» та відповідної штрафної санкції в розмірі 46 991 грн. - закрити у звязку із досягненням податкового компромісу.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року по справі № 804/19759/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАРУС" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 року в частині розгляду правомірності визначення донарахування ПДВ в розмірі 187 964 грн. за листопад 2013 року в розрізі контрагента ТОВ «Центр-Безпека -1» та відповідної штрафної санкції в розмірі 46 991 грн. - визнати нечинною.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2015 року по справі № 804/19759/14- залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 15.06.2015 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва