Справа № 804/5377/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2015 р. Справа № 804/5377/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,
16 квітня 2015 року до Дніпропетровського адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про:
- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 06.04.2015 № 20525329;
- зобовязання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати право власності (приватної) на домоволодіння, що розташоване: м. Дніпропетровськ, вул. Татарська, 165, за ОСОБА_2, податковий № НОМЕР_1.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 відкрито провадження у справі № 804/5377/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 21.05.2015. Останнє судове засідання було призначено на 29.05.2015.
Позивач у судовому засіданні 29.05.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач -1 у судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату,час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Разом із заявою позивачкою були надані наступні документи: рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 26.04.1991 № 431, на підставі якого Ново - Олександрівська селищна рада передала Виконавчому комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська земельну ділянку, площею 35,9 га для індивідуального будівництва; довідку від 16.04.1991, видану ОСОБА_4 (сину позивачки) про те, що земельна ділянка № 102, в с. Дороге перебуває в його користуванні; рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 18.02.2000 № 124 про переоформлення земельної ділянки № 102, у селищі «Дороге» на гром. ОСОБА_2; лист Відділу містобудування, архітектури та житлово - комунального господарства Дніпропетровської районної державної адміністрації про погодження поштової адреси гром. ОСОБА_2, ділянка № 102, поштова адреса: с. Дороге, вул. Сонячна, житловий масив ВАТ «ДМЗ»; розпорядження Дніпропетровської міської ради від 19.07.2007 № 644-р «Про присвоєння адреси житловому будинку по вул. Татарській (Бабушкінський район); лист Управління економіки Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зміну назви вул. Сонячна на вул. Татарська та віднесення її до меж міста Дніпропетровська; лист ПАТ «Дніпропетровський машинобудівний завод» про закріплення за ОСОБА_2 земельної ділянки № 102; технічний паспорт на житловий будинок, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Татарська, №165.
Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі Закон).
Згідно ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 вищевказаного Закону, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Як визначено статтею 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 1. ч. 2 ст. 9 Закону); приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону); у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень (п. 8 ч. 2 ст. 9 Закону).
Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (ч. 4 ст. 9 Закону).
Підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є: 1) договори, укладені у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішення судів, що набрали законної сили; 6) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Статтею 5 вказаного Закону імперативно визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868).
Пунктом 36 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Із технічного паспорту на будинок № 165 по вул. Татарській у м. Дніпропетровську, складеного на замовлення ОСОБА_2 вбачається, що рік побудови 2008 р. З матеріалів справи видно, що право власності на вказаний обєкт раніше не реєструвалося, відтак за своєю суттю він є новобудовою.
Як визначено п. 49 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований обєкт нерухомого майна заявник подає:
- документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку;
- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.
Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, регламентована Порядом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.
Законом України від 13.01.2015 № 92-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» визначено порядок прийняття в експлуатацію самочинно побудованих обєктів.
Так, вказаним Законом внесено зміни до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та визначено, що орган державного архітектурно - будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року: громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.
Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому, технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.
Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивачки із заявою від 04.03.2015 (реєстраційний номер 10466784) до відповідача для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Татарська, буд. № 165 за ОСОБА_2, державному реєстратору прав на нерухоме майно ОСОБА_3 документи, що посвідчують право власності або користування ОСОБА_2 земельною ділянкою під вказаним домоволодінням не надавалися, не було надано також і документу про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.
Положеннями ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно -правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.
Як видно з матеріалів справи, встановивши відсутність документів, що підтверджують право ОСОБА_2 на земельну ділянку та документів, які є підставою для набуття права власності на новозбудований житловий будинок, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3, 25.03.2015 було обґрунтовано прийнято рішення № 20277040 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та надано заявникові строк для надання необхідних вищевказаних документів.
Матеріалами справи підтверджено, що також зазначено представником позивача у судовому засіданні, що додаткові документи державному реєстратору після прийняття рішення від 25.03.2015 № 20277040 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не надавалися, оскільки, як зазначено представником позивача, документи були надані в повному обсязі та їх достатньо для визначення приналежності ОСОБА_2 будинку № 165, по вул. Татарській, у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.
Частинами 2, 3 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Статтею 24 цього ж Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону); після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення ( п. 5-4 ч. 1 ст. 24 Закону).
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 2 ст.24 Закону).
Оскільки державному реєстратору позивачкою не були подані вищевказані документи, першим, з урахуванням приписів вищенаведених норм, 06.04.2015 було прийнято рішення № 20525329 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким відмовлено у реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок по вул. Татарська, будинок 165 у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області.
Згідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Перевіривши оскаржуване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 06.04.2015 № 20525329 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на відповідність п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вказане рішення прийняте обґрунтовано, в межах повноважень та з урахуванням всіх обставин, що мають вплив на правильне вирішення порушеного питання.
За таких обставин, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Згідно статті 94 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1