Справа № 2а-13949/12/2670
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/800/51471/13

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Лугинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року

у справі № 2а-13949/12/2670

за позовом Лугинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»,

третя особа Державне підприємство «Липницький спиртовий завод»,

про стягнення податкового боргу,

встановив:

Лугинська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення податкового боргу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідачі з доводами та вимогами скаржника не погоджуються, просять залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій. При цьому Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» просить визнати його неналежним відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги касаційної скарги та просив їх задовольнити. Представники відповідачів проти касаційної скарги заперечували та просили у її задоволенні відмовити.

Представник третьої особи до суду не зявився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДП «Липницький спиртовий завод» відповідно до ст. 1 Закону України від 07.07.1999 року №847-XIV «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» належить до об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Органом управління є Мінагрополітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» вирішено реорганізувати ДП «Липницький спиртовий завод» шляхом приєднання до ДП «Укрспирт».

Встановлено, що на час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій процедура реорганізації ще тривала, частина активів ДП «Липницький спиртовий завод» передана до ДП «Укрспирт», остаточний передавальний акт не затверджено.

ДПІ на підставі ст. 96 ПК України звернулася до Мінагрополітики з поданням від 12.07.2012 року №1768/10/19-010 про погашення податкового боргу ДП «Липницький спиртовий завод», у якому зазначено про наявність податкового боргу станом на 10.07.2012 року у розмірі 327 132, 03 грн., а також про недостатність основних засобів залишковою вартістю 103 612, 14 грн. для погашення вказаного боргу, просила прийняти рішення про надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених на утримання Міністерства.

Відповідно до статті 95 Податкового кодексу України (далі ПК України) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Правовідносини щодо погашення податкового боргу державних або комунальних підприємств регулюються спеціальними нормами, зокрема, статтею 96 Податкового кодексу України, що зумовлено особливою метою створення таких підприємств, які у більшості випадків, повязані із здійсненням соціальних функцій (комунальні підприємства) та із захистом загальнодержавних інтересів (казенні підприємства).

Підпунктом 96.2.1 п. 96.2 ст. 96 ПК України передбачено, що разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків.

Відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається органу державної податкової служби протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення (п. 96.3 ст. 96 ПК України).

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог орган державної податкової служби зобовязаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Керуючись загальними принципами трактування приписів законодавства та з урахуванням специфіки дії норм спеціального законодавства, вказані норми законів передбачають особливий порядок погашення податкового боргу, виходячи з принципу збереження цілісних майнових комплексів названих підприємств та участі у процесі погашення органів виконавчої влади, до сфери управління яких належить платник податків.

Виходячи з наведених норм статті 96 ПК України, обовязок органу державної податкової служби на звернення із поданням в порядку пункту 96.2 статті 96 ПК України до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків боржника, виникає виключно після продажу внесеного в податкову заставу майна такого підприємства і лише за умови недостатності суми коштів, отриманих від такого продажу для покриття податкового боргу.

Застосування до даних правовідносин судами попередніх інстанцій положень статті 96 Податкового кодексу України в частині того, що позивач не надав суду доказів звернення до Мінагрополітики щодо іншої частини заявленого до стягнення податкового боргу ДП «Липницький спиртовий завод» у розмірі 1 033 759, 69 грн. є помилковим, адже цією статтею визначено порядок погашення податкового боргу державних та комунальних підприємств у випадку, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного у податкову заставу майна, не покриває суму податкового боргу. Тобто наведені дії вчиняються після стягнення коштів з рахунків платника та продажу його майна.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не вживалися будь-які заходи, які б підтверджували, що ним було виконано повний перелік дій, встановлених законодавчими актами, щодо порядку стягнення податкового боргу з підприємства. Зокрема, доказів вжиття заходів з продажу наявного майна ДП «Липницький спиртовий завод», яке передано в податкову заставу згідно з актом опису майна від 23.09.2011 року №19, не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Лугинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.02.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2013 року у справі № 2а-13949/12/2670 без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук