Справа № 817/755/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/755/15

08 травня 2015 року 15год. 04хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник не з'явився

відповідача 2: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області Здолбунівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості бюджетного відшкодування, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4М.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі ГУ ДКСУ у Рівненській області), Здолбунівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області (далі Здолбунівська ОДПІ) про визнання дій щодо неподання висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню з ПДВ протиправними, стягнення з Державного бюджету в особі ГУ ДКСУ у Рівненській області заборгованості з відшкодування ПДВ в сумі 16436,00грн.

В обґрунтування адміністративного позову представники позивача зазначили, що відповідачами протиправно не вчинено дії щодо повернення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, зазначив, що у висновку до акту перевірки зазначено, що перевіркою правильності формування податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень, листопад 2014 року порушень не встановлено. Разом з тим, позивач не згідний з висновком перевірки щодо посилання на ст.198.3 Податкового кодексу України, оскільки вони не лише не відповідають вимогам податкового законодавства, а суперечать приписам цієї статті. Наголосив, що податковий кредит по отриманих товарно-матеріальних цінностях в серпні вересні 2014 року повністю підтверджено відповідними податковими накладними. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 - ГУ ДКСУ у Рівненській області явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи. Письмових пояснень до суду не надходило.

Відповідач 2 - Здолбунівська ОДПІ проти адміністративного позову заперечив повністю, вважав його безпідставним та необґрунтованим. На підтвердження правомірності своїх дій надав заперечення та пояснив, що правомірність декларування та підтвердження бюджетного відшкодування можливе після проведення додаткового аналізу відповідності сум доходів та витрат декларації про доходи, що подається за підсумками діяльності року показникам звітності з ПДВ, а тому вимога про стягнення непідтверджених сум ПДВ є безпідставними. За таких обставин просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, у відповідності до ст. 55 Кодексу адміністативного судочинства України (далі КАС України), судом допущеного заміну Здолбунівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області її правонаступником - Здолбунівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований фізичною особою підприємцем 05.09.2003 року Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області, відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії ВОО № 728554 (а.с.29) та зареєстрований платником ПДВ 11.10.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ НБ № 134573 (а.с.30).

Так, позивачем подано до Здолбунівської ОДПІ податкові декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року від 18.11.2014 року та за листопад 2014 року від 17.12.2014 року, якими заявлено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2014 року у розмірі 6714,00 грн., за листопад 2014 року у розмірі 9724,00грн. (а.с.8-17).

У звязку з чим відповідачем, на підставі вимог ст. 20 розділу 1, п.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України № 2788-VI від 02.12.2012 року (далі ПК України), в період з 06.01.2015 року по 15.01.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування СГ ОСОБА_4 бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за жовтень 2014 року, що відображено в декларації за жовтень 2014 року та бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за листопад 2014 року, що відображено в декларації за листопад 2014 року. За результатами проведеної перевірки, податковим органом була складена Довідка документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ № 26/17-07/НОМЕР_1 від 21.01.2015 року. Згідно із висновками перевірки, контролючим органом не встановлено порушень правильності формування податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень, листопад 2014 року(а.с.18-28).

Разом з тим, суд критично оцінює пояснення відповідача з приводу того, що правомірність декларування та підтвердження бюджетного відшкодування можливе після проведення додаткового аналізу відповідності сум доходів та витрат декларації про доходи, що подається за підсумками діяльності року показникам звітності з ПДВ, оскільки згідно п.198.3 ПК України, має бути підтвердження використання придбаних ТМЦ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суду необхідно зазначити, що ст.200 ПК України чітко визнано порядок проведення бюджетного відшкодування ПДВ, а також наявність обставин та підстав, які можуть перешкоджати бюджетному відшкодуванню з ПДВ. Законодавець не ставить в залежність відшкодування ПДВ з поданням декларації про доходи та витрати, що подається за підсумками діяльності року.

Крім цього п.200.21 ст. 200 ПК України встановлено, що у разі невідповідності за висновком контролюючого органу платника податку визначеним Кодексом критеріям та відсутності в такого платника права на автоматичне бюджетне відшкодування податку контролюючий орган зобов'язаний протягом 17 календарних днів після граничного терміну подачі звітності повідомити платника податку про відповідне рішення та надати детальні пояснення і розрахунки за критеріями, значення яких не дотримано. Якщо контролюючий орган у встановлений термін не надіслав платнику податку зазначеного повідомлення, вважається, що такий платник відповідає критеріям для одержання права на автоматичне бюджетне відшкодування податку. Такого рішення позивачу контролюючим органом не направлялося, що і не заперечувалося відповідачем.

Судом вважаються безпідставними посилання Здолбунівської ОДПІ на п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, згідно з якою має бути підтвердження використання придбаних ТМЦ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, оскільки вказана стаття чітко встановлює, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Натомість, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи трудові договори із працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зобовязані виконувати обовязки водіїв вантажних автомобілів (а.с.49-53), копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.54-58), а також договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідних працівників(а.с.69-71).

Надання послуг перевезення та транспортного обслуговування підтверджується виданими ФОП ОСОБА_4 податковими накладними(а.с.59-68).

На виконання Договорів купівлі-продажу, поставки позивачем було отримано дизельне паливо ДТ, вказані обставини стверджуються відповідними податковими накладними (а.с.80-88, 90-99).

Перевезення дизельного палива ДТ здійснювалося відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 07.11.2014 року (а.с.89).

Відповідно до наказу № 2 з 01.01.2014 року встановлено норми витрат списання ПММ на сто кілометрів пробігу по автомобілях (а.с.72) та відповідно долучено звіти по витратах ПММ (а.с.73-79).

Крім того, в матеріалах справи містяться податкові накладні, видаткові накладні, відповідно до яких позивачем було придбано інші товарно-матеріальні цінності для здійснення господарської діяльності, а також акти на списання цих матеріальних цінностей (а.с.100-117).

Факт розрахунку за отримані товарно-матеріальні цінності ФОП ОСОБА_4 підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 21.10.2014 року, 04.11.2014 року, 05.11.2014 року, 06.11.2014 року, 12.11.2014 року, 28.11.2014 року(а.с.118-123).

Поміж тим, надання транспортних послуг вантажним автомобілем по перевезенню вантажу здійснювалося згідно із відповідними договорами та заявками по митній території України та по закордонній території, а факт виконання робіт підтверджується долученими до матеріалів справи актами виконаних робіт (а.с.124-153).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно із п.п.14.1.181 цього Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України в особі ГУ ДКСУ у Рівненській області на користь ФОП ОСОБА_4 заборгованість з відшкодування ПДВ у розмірі 16438, 00 грн. суд зазначає наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає ст. 200 ПК України.

Також суд вказує, що платник податку має право на отримання бюджетного відшкодування у разі виконання передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК вимог, а саме платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Відповідно до п. 200.11 ст.200 ПК України, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

В п.200.12 та п. 200.13 ст. 200 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно із п. 200.17 ст. 200 ПК України, джерелом сплати бюджетного відшкодування (в тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

За приписами ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

При цьому, у ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються гроші Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Як уже було судом встановлено, за наслідком проведеної перевірки позивача контролюючим органом не було виявлено порушень законодавства при відображенні ПДВ.

Однак, відповідачем у відповідності до норм податкового законодавства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету контролюючим органом органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів подано не було.

Суд зазначає, що правомірність заявленої платником податків ФОП ОСОБА_4 до відшкодування суми ПДВ у розмірі 16438,00 грн. підтверджена в ході судового розгляду справи. Крім того, контролюючий орган підтвердив, що перевіркою правильності формування податкових зобовязань та податкового кредиту за жовтень, листопад 2014 року порушень не встановлено.

Таким чином, позивач виконав усі необхідні дії, передбачені ПК України для отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Отже, в ході судового розгляду встановлена правомірність заявленої платником податків ФОП ОСОБА_4 до відшкодування суми ПДВ у розмірі 16438,00 грн., а доказів перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку відповідачами не надано, то суд прийшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

При вирішенні вказаного питання, щодо стягнення відшкодування суми ПДВ, судом враховано позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 03.06.2014 року у справі № 21-131а14.

Так, у вказаній постанові, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а тому суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, при цьому неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх без посередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем як субєктом владний повноважень не доведено факту правомірності дій щодо неподання висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню з ПДВ.

Натомість факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. А тому, позовні вимоги про визнання дій щодо неподання висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню з ПДВ, стягнення з Державного бюджету в особі ГУ ДКСУ у Рівненській області заборгованості з відшкодування ПДВ в сумі 16436,00грн. необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи викладене та те, що позов задоволено повністю на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, позивачу слід присудити з Державного бюджету України 182 грн. 70 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 309 від 17.02. 2015 р., платіжного доручення № 328 від 27.03.2015 року (а.с. 2, 40).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Здолбунівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо не подання висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню з податку на додану вартість.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з державного бюджету в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області заборгованість з відшкодування податку на додану вартість у сумі 16438,00 грн.

Присудити на користь позивача фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 із державного бюджету України судовий збір у розмірі 255,78 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.