Справа № 2-а/401/7/15(2-а-2610/11)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" червня 2015 р. справа № 2-а-2610/11(2-а/401/7/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.

суддів: Гімона М.М. Чумака С. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2015 року у справі № 2-а-2610/11(2-а/401/7/15) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Світловодської міської ради про стягнення індексації та компенсації за несвоєчасну сплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01.09.2011 року звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Світловодської міської ради, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати їй компенсації втрати частини заробітної плати (збитків) внаслідок несвоєчасної виплати, стягнути з відповідача на її користь 18313,95 грн. у тому числі 6313,95 грн. понесених збитків та 12000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодилась з таким рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що постанова суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, постановленою за недоведеністю обставин, що мають істотне значення для справи, обмежувальної оцінки та аналізу матеріалів справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Позивач в апеляційній скарзі зазначила про можливість розгляду справи за її відсутності та відсутності її представника.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги встановила наступне.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються несвоєчасної виплати відповідачем суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутої за судовим рішенням при поновленні позивача на посаді. Позивач вважає, що на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» має право на індексацію та компенсацію за несвоєчасну сплату за період з 10.01.2008 року по 01.10.2010 року.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.10.2010 року на користь позивача було стягнуто з Виконавчого комітету Світловодської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2008 року по день ухвалення рішення суду в сумі 26525 грн.( а.с. 35-37).

Вказана сума була перерахована відповідачем позивачці 11.10.2010 року, 04.01.2011 року та 10.02.2011 року, про що зазначено в постанові державного виконавця відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП № 22892844 від 14.02.2011 року (а.с.39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до переліку обєктів індексації та компенсації грошових доходів населення, передбачених Законами України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та позивачка не довела, що діями відповідача їй спричинена моральна шкода.

Згідно ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші обєкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» випливає, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

В рішенні від 15.10.2013 року у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про таке.

Винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обовязок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Одним із заходів державного регулювання оплати праці є встановлення мінімальної заробітної плати, розмір якої відповідно до статті 9 Закону визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоровя набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Крім того, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII зі змінами).

Положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З адміністративного позову вбачається та підтверджується матеріалами справи, що суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу були нараховані не підприємством, а нараховані та стягнуті за рішенням суду при поновленні позивача на посаді, а тому вказані суми не є доходом або заробітною платою в розумінні Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки сума середнього заробітку за вимушений прогул, стягнута та виплачена позивачу за рішенням суду при поновленні на роботі, не є обєктом індексації та компенсації в розумінні вище приведених законів України.

Крім того, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено порушення матеріальних прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2015 року у справі № 2-а-2610/11(2-а/401/7/15) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Судді: М.М. Гімон

С.Ю. Чумак