Справа № 334/899/15-а
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року ( 15 год. 25 хв.)Справа № 334/899/15-а ЗП/808/5/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання Приймака Є.О.

та представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 14.12.2000; ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 28.02.2015

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 05.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Запорізької митниці Міндоходів

про: скасування рішення про визначення митної вартості товару та стягнення надміру нарахованих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Запорізької митниці Міндоходів (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати рішення про визначення митної вартості товару (ВМД № 112050000/2014/028317 від 26.12.2014) та стягнути надміру нараховані кошти по ПДВ в розмірі 4 539,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митним органом не було дотримано вимог ст. 61 МК України при визначені митної вартості товару, наданого позивачем до митного оформлення, оскільки проігноровані обовязкові вимоги щодо застосування цінової інформації з Єдиної бази даних митного органу, а саме: вантаж повинен бути ідентичним; імпортований товар придбавається в одній і тій самій державі та фірмі; пряма поставка або через посередника та поставка здійснюється в один і той самий календарний час. Зазначає, що на пропозицію інспектора декларантом було надано додаткові документи на підтвердження вартості вантажу, що знаходився на оформлені, а саме оригінали технічних паспортів на обладнання з яких, зокрема, видно що вказане устаткування вже знаходилось у користуванні з 2003 та 2006 років та виготовлено в Україні. Вказує, що на його вимогу показати в Центральній базі даних нібито ідентичний імпортований товар, який у 2003 році був виготовлений в Україні та нещодавно ввезений на митну територію України за ціною вищою, ніж ціна задекларованого товару, інспектор відказав відмовою. Вважає, що в даному випадку мала місце необґрунтована відмова у митному оформлені товару за ціною угоди та неправомірно скоригована митна вартість за резервним методом. У звязку із цим, рішення про визначення митної вартості товару від 26.12.2014 №112050000/2014/000480/2 слід скасувати та стягнути заяво сплачені декларантом за митним оформленням платежі в розмірі 4 539,16 грн.

У судовому засіданні 03 червня 2015 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просить їх задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 16.04.2015 вих. №284/52/08-70-10 посилається на те, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог ст. 53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи надані до митного контролю та митного оформлення, не містять всіх відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності. Тому, відповідно до ст.53 МКУ, 25.12.2014 декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. 26.12.2014 позивачем додатково подані документи, за результатами розгляду яких контролюючим органом встановлено, що декларантом не було подано в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість, в повному обсязі. У звязку із цим, відповідач вважає що Рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000480/2 від 26.12.2014 винесене митним органом відповідно та у межах чинного законодавства. Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів зазначає, що позивач не звертався до митного органу із вимогою про повернення грошових коштів, а тому наразі відсутній предмет спору. Крім того, зазначає, що Запорізька митниця не володіє даними коштами, оскільки після митного оформлення кошти надходять до Державного бюджету України, а не до митниці. Тому, підстави для повернення вказаних коштів саме відповідачем відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення з підстав, викладених вище просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У судовому засіданні 03 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

18 грудня 2014 року між ФОП ОСОБА_4 «постачальник», з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_1 - «покупець», з іншої сторони, укладено договір №1 поставки товарів.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 договору постачальник зобовязався у строки, обумовлені договором поставити та передати у власність покупця товари, а покупець зобовязався прийняти цей товар та оплатити його на умовах вказаного договору. Найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, вартість товару зазначаються у рахунку-фактурі та видаткових накладних (п.1.2 договору).

25.12.2014 ОСОБА_1 було заявлено до митного оформлення МД № 112050000/2014/028191 на товар «екструдер для зерна, транспортер шнековий, крейдо терка, електродвигун».

Разом з МД позивачем були надані наступні документи: договір № 1 поставки товарів від 18.12.2014; рахунок-фактура № 1 від 19.12.2014, видаткова накладна № 1 від 22.12.2014, пакувальний лист № 1 від 23.12.2014 тощо.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, Запорізька митниця дійшла висновку, що документи, які надані для оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості товару та містять розбіжності:

- Згідно п. 2.5 контракту № 1 від 18.12.2014 покупець протягом 3 банківських днів здійснює оплату в розмірі 100 % від вартості товару зазначеної в інвойсі фактурі. Згідно п. 1 ст. 53 МК України одним з документів, що підтверджує митну вартість товару (якщо рахунок сплачено) є банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару. Для митного оформлення товару ніяких документів (платіжних доручень), що підтверджують оплату товару не надано;

- В інвойсі фактурі № 1 від 19.12.2014 відсутнє посилання на договір, згідно з яким здійснюється оплата та поставка товару та відсутні умови поставки.

Тому, 25 грудня 2014 року відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, декларанту була пред'явлена письмова вимога щодо необхідності надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Дана вимога передбачала подання декларантом наступних додаткових документів: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім того зазначено про можливість декларанта за власним бажанням подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.6 ст. 53 Митного кодексу України.

26 грудня 2014 року позивач на виконання вимоги митного органу надав договір поставки товарів № 21/06-14 від 21.06.2010, видаткову накладну № 11 від 22.06.2010, рахунок-фактуру № 16 від 21.06.2010, платіжне доручення № 142 від 23.12.2014. Також зазначено, що інші документи надаватися не будуть.

26 грудня 2014 року митним органом прийнято Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №112050000/2014/000480/2, відповідно до графи 31 якого відповідач визначив митну вартість товару, заявленого позивачем до митного оформлення, за резервним шостим методом.

Також, 26 грудня 2014 року в оформлені МД № 112050000/2014/028191 від 25.12.2014 було відмовлено, про що оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00818.

У вищевказаній картці відмови як причину у відмові у митному оформленні (випуску) товарів вказано те, що митним органом проведене коригування митної вартості та винесене відповідне рішення, що вимагає внесення змін до ВМД.

В картці відмови також зазначено про вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД згідно з рішенням про коригування заявленої митної вартості.

26 грудня 2014 року на підставі рішення митниці декларант оформив нову ВМД №112050000/2014/028317, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів та без застосування гарантії, згідно ст. 55 МК України, товар випущено у вільний обіг.

Не погодившись із рішенням Запорізької митниці про коригування заявленої митної вартості товарів №112050000/2014/000480/2 від 26.12.2014 та з вимогою стягнути грошові кошти, ОСОБА_1 звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв'язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до п. 2.5 контракту № 1 від 18.12.2014, поданого декларантом до митного органу, покупець протягом 3 банківських днів здійснює оплату в розмірі 100 % від вартості товару зазначеної в інвойсі фактурі.

До митної декларації позивач подав рахунок-фактуру № 1 від 19.12.2014, при цьому, декларантом на підтвердження самостійно визначеної митної вартості задекларованого товару не було надано обовязковий, в розумінні ст. 53 МК України, документ про оплату товару, що оцінюється.

В судовому засіданні позивач не заперечував проти того, що ним дійсно до митної декларації не було подано платіжне доручення про сплату придбаного за договором № 1 від 18.12.2014 та заявленого до декларування товару.

Тому, суд приходить до висновку, що позивачем в даному випадку, не виконані вимоги ст. 53 МК України, в частині подання обовязкового для митного оформлення товару документу про його сплату, на підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, п. 1.2 п. 1 договору поставки товарів № 1 від 18.12.2014 визначено, що найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, вартість товару зазначаються у рахунку-фактурі та видаткових накладних.

Тобто, в самому договорі ціни товару, що поставляється немає. Зміст вказаного пункту угоди має відсилочний характер на рахунок-фактуру та видаткові накладні.

Декларантом (позивачем у справі) до митної декларації було додано рахунок-фактуру № 1 від 19.12.2014 в якому було відсутнє посилання на договір № 1 поставки товарів від 18.12.2014.

Відповідно до положень ст. 53 МК України декларант має подати документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Тобто, рахунок-фактура № 1 від 19.12.2014 не давала можливість митному органу ідентифікувати останній у привязці до здійсненної поставки та впевнитись в тому, що поданий документ має відношення до вказаної поставки і може підтвердити заявлену митну вартість товару.

Таким чином, оцінивши вказані обставини, суд приходить до висновку, що відсутність обовязкового документу - платіжного доручення про оплату товару, який подається до митного оформлення, а також неможливість ідентифікувати рахунок-фактуру відносно укладеного договору поставки № 1 від 18.12.2014 свідчить про те, що у митниці були достатні підстави для висновку про те, що подані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товару та містять розбіжності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Митним органом було запитано у декларанта договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як зазначалося вище, із додатково запитаних документів декларантом було надано договір поставки товарів № 21/06-14 від 21.06.2010, видаткову накладну № 11 від 22.06.2010, рахунок-фактуру № 16 від 21.06.2010, платіжне доручення № 142 від 23.12.2014.

Так, згідно договору від 21.06.2010 № 21/06-14 укладеного між ТОВ «Моноліт-К» (постачальник) та ФОП ОСОБА_4 (покупець) постачальник зобовязався у строки, обумовлені договором поставити та передати у власність покупця товари, а покупець - зобовязався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах вказаного договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю, вартість товару зазначаються у рахунку-фактурі та видаткових накладних.

Декларантом також подана рахунок-фактура № 16 від 21.06.2010 та видаткова накладна № 11 від 22.06.2010 на поставку : екструдера для зерна ЕЗ-210 М, екструдера для зерна Е-250, транспортера шнекового ТШ-8000, споживача шнекового ПШП-3 та транспортера шнекового ТШ-3000, які не містили взагалі доказів попереднього придбання та відповідно попередньої вартості на електродвигун асинхронний та крейдотерки.

Крім того, декларантом взагалі не надані інші документи, запитані митницею, зокрема рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Посилання позивача та його представника на недоцільність подання останніх суд спростовує, оскільки, по-перше, витребування таких документів та обовязковість їх подання регламентовано Митним кодексом України, по-друге, визначення доцільності витребування саме таких документів, в межах ч. 3 ст. 53 МК України, відноситься до виключної компетенції митного органу.

В цьому контексті суд зазначає, що в ситуації декларування товару, що попередньо вже перебував у використанні, саме висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини могли б надати точну цінову інформацію про такий товар.

Такий висновок для митного органу дійсно не є обовязковим, але у сукупності з іншими, додатково витребуваними та поданими декларантом документами, могли усунути виявлені розбіжності чи неповноту цінової інформації заявленого до оформлення товару.

Згідно частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, що встановлено частинами першою, другою статті 55 МК України.

Отже, оскільки декларантом у повному обсязі не виконані обовязкові вимоги митного органу щодо подання додаткових документів, а також той факт, що частково надані документи не усувати в повному обсязі виявлені розбіжності та не підтверджували в повному обсязі числові значення заявленої митної вартості товару, відповідач мав достатні правові підстави для прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товару.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що підставою для відмови у митному оформлені товарів за заявленою декларантом митною вартістю стало те, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, а саме: декларантом не в повномуу обсязі подані документи згідно з переліком та відповідно до умов ч.2-3 ст. 53 МК України. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований через те, що заявлені неповні відомості про митну вартість товару відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України.

Вказаний висновок митного органу, щодо невизнання заявленої декларантом митної вартості товару за ціною угоди, судом після дослідження наявних у справі документів, підтверджується.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

В рішенні митного органу зазначено, що митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Ненеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 МК України використана наявна в митниці інформація щодо раніше визначеної митної вартості за другорядним методом з розрахунку 1,25дол.США за 1 кг товару № 1 (МД № 205020101/2014/001606 від 19.10.2014) та з розрахунку 3,37 дол.США за 1 кг товару № 4 (МД № 112050000/2014/024929 від 13.11.2014).

Частина друга статті 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті (при застосуванні резервного методу), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Відповідно до частини першої статті 33 МК України інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Їх використання для здійснення митного контролю обумовлене МК України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) .

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

В оскаржуваному рішенні послідовно викладено митним органом з яких підстав неможливо застосувати всі інші методи визначення митної вартості товарів, крім резервного. Також міститься відмітка про проведення з декларантом консультацій.

З огляду на викладене, визначення митної вартості товару за позиціями 1, 4 згідно наявної у митниці інформації щодо раніше визначеної митної вартості за МД № 205020101/2014/001606 від 19.10.2014 та МД № 112050000/2014/024929 від 13.11.2014 відповідає положенням ст. 64 МК України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000480/2 від 26.12.2014, а відтак підстави для його скасування у суду відсутні. Позовні вимоги в цій частині суд визнає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В задоволенні позовних вимог про стягнення надміру нарахованих коштів по ПДВ в розмірі 4 539,16 грн. суд також відмовляє, оскільки вони є безпосередньо повязаними та випливають із вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000480/2 від 26.12.2014, у задоволенні якої суд відмовив.

Таким чином, в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив суму судового збору в розмірі 243,60 грн., а відтак решта суми судового збору (1 827,00 грн. 243,60 грн. = 1 583,40 грн.) підлягає стягненню з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішення про визначення митної вартості товару та стягнення надміру нарахованих коштів, - відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 1583,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко