Справа № 1613/2-а-1204/11
Суддя: Загнійко А. В.
Дата ухвалення: 2011-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1613/2-а-1204/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2011 року смт Котельва

Суддя Котелевського районного суду Полтавської області Загнійко А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Котелевському районі Полтавської області про поновлення строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, визнання дій неправомірним та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача по відмові у здійсненні перерахунку та виплаті додаткової пенсії з 13.10.2008 року в розмірах, передбачених ст.ст.49, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Котелевському районі Полтавської області провести перерахунок додаткової пенсії з 13.10.2008 року відповідно до ст.ст.49, 51, 67 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що віднесена до 3 категорії та донарахувати додаткову пенсію, виходячи з розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком із застосуванням ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та вчинити дії по виплаті нарахованих сум. Одночасно позивач просить поновити строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, хоча в той же час вважає, що він не пропустив строки звернення до суду з адміністративним позовом.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, й відповідно до ст.ст. 49, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Відповідач всупереч ст.ст. 49, 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп/2008р., якими були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не здійснив нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідних розмірах, передбачених діючим законодавством України з 13.10.2008 року.

Щодо перерахунку пенсії за минулий період позивач посилається на норми ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.268 Цивільного кодексі України, в частині непоширення строків позовної давності на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю; ст.73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку. Разом з тим, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, однак не зазначає причин поважності пропущення ним строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали про відкриття скороченого провадження та подав до канцелярії суду свої письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Котелевському районі Полтавської області й отримує пенсію за віком та зазначив про необґрунтованість позовних вимог у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Заперечень з приводу того, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії суду не надав.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, приходжу до наступних висновків.

Позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії Б №111586 від 12.04.1993 року.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Котелевському районі Полтавської області і отримує пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 13.10.2008 року з виплатою додаткової пенсії на підставі ст.50 зазначеного вище Закону в розмірі, що поступово періодично збільшувався з 49,80 грн. у жовтні 2008 року до 75,00 грн. у січні 2011 року, що підтверджується довідкою відповідача від 04.03.2011 року №368.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Обчислення додаткової пенсії позивачу передбачено ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою розмір такої пенсії особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ст.51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»було змінено та встановлено новий порядок обрахунку додаткової пенсії особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»визнано неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У період спірних правовідносин нарахування та виплата позивачу щомісячної додаткової пенсії здійснювалась відповідачем всупереч вимогам ст. ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру додаткової пенсії позивача у відношенні до розміру мінімальної пенсії за віком.

До такого висновку суд приходить з врахуванням вимог ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абзацу третього ст. 1 цього Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум»прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів соціальних виплат та допомоги. Іншими законодавчими актами не встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, а застосування відповідачем при нарахуванні пенсії позивачці підзаконних нормативних актів, які суперечать вимогам Законів України, є неправомірним.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії позивачу застосуванню підлягають ст.51 Закону № 796-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. №1, від 28.05.2008 р. №530 та від 16.07.2008р. №654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Отже, відповідач повинен був виконувати вимоги ст. ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими встановлювався порядок визначення розміру щомісячної додаткової пенсії позивачу у співвідношенні з мінімальною пенсією за віком, яка визначається з прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України»та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є Управління Пенсійного фонду України в Котелевському районі Полтавської області.

Таким чином, відповідач з 13.10.2008 року діяв всупереч вимогам ст. 51 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення та виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.04.2011 року.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Отже, дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Предметом позовних вимог по даній справі є визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невиплати у повному розмірі позивачу щомісячної додаткової пенсії, передбаченої ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов'язання відповідача здійснити відповідний перерахунок щомісячної додаткової пенсії позивачу та провести виплати за спірний період, а отже, предметом позову є дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з здійсненням соціальних виплат, які є регулярними.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом після закінчення строків, установлених законом, та не вказав про існування причин, які суд міг би визнати поважними й поновити строк звернення до суду.

Посилання позивача на норми ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.268 Цивільного кодексі України, в частині непоширення строків позовної давності на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю; ст.73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не стосуються вирішення даного спору.

Враховуючи вище викладене, розгляду підлягають позовні вимоги, що стосуються лише періоду, який починається з 29.10.2010 року.

Інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачем не зазначено, а тому позивачу слід відмовити у поновленні строку звернення до суду за період з 13.10.2008 року по 28.10.2010 року.

При цьому, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги по час постановлення судом рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом

З системного аналізу положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається, що перерахунок пенсії - це зміна раніше визначеного розміру пенсії конкретної особи, що зумовлено настанням певних обставин. Такими обставинами може бути зміна групи інвалідності, зміна величини середньомісячної заробітної плати штатного працівника, збільшення розміру прожиткового мінімуму, зростання мінімальної заробітної плати (ч.І ст. 35, ч.З ст. 42, ч.5 ст. 48 Закону №1058-ІУ, ч.ч. 1, 2 ст. 67 Закону № 796-ХП) та ін. Безумовно, підставою для проведення перерахунку пенсії є і зміни законодавства (які не скасовують та не зменшують обсяг прав особи) або відповідне рішення суду, що набрало законної сили, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано провести перерахунок пенсії конкретної особи.

Отже, суд вважає, що після проведення перерахунку пенсії конкретній особі на підставі рішення суду про зобов'язання вчинити такі дії її розмір може бути змінено та внесено відповідні зміни до персональної облікової картки застрахованої особи лише у зв'язку з настанням відповідних обставин, вказаних вище, а тому зазначення в постанові суду кінцевої дати періоду, за який необхідно провести перерахунок пенсії, без настання таких обставин суперечило б діючому законодавству. При цьому, проведення зворотнього перерахунку в бік зменшення та внесення відповідних змін до персональної облікової картки особи за відсутності вищезазначених обставин, так само, як і не проведення відповідного перерахунку у зв'язку із збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є свідомим порушенням діючого законодавства.

Разом з тим, з аналізу положень ч.ч. 1, 2 ст. 2, п.п. 1, 6 ч.1 ст.3, ч.2 ст. 4, ч.1 ст.6 КАС України вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Щодо задоволення позовних вимог позивачеві на майбутнє, то на час ухвалення постанови ухвалення постанови суд не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому законні права та інтереси позивача. Крім того, між сторонами відсутній спір у цих правовідносинах.

Таким чином не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачеві на майбутнє.

Враховуючи вище викладене, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 6-14, 71, 90, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку звернення до адміністративного суду за період з 13.10.2008 року по 28.10.2010 року.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Котелевському районі Полтавської області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в період з 29.10.2010 року по 03.06.2011 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Котелевському районі Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст. ст. 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленою ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період з 29.10.2010 року по 03.06.2011 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 01,70 грн. (одна грн. 70 коп.).

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Котелевський районний суд Полтавської області, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя