Справа № 138/333/15-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 138/333/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Тучинська Н.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

10 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

09.02.2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В подальшому в порядку ст.22 КАС України справу було передано на розгляд Мурованокуриловецького районного суду .

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08.04.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

25.05.2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду від позивача наійшла заява із запереченнями на апеляційну скаргу, в якій позивач просить розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 22.06.1987 року працював на посаді судді та займав адміністративні посади голови та заступника голови Могилів-Подільського міського суду та Могилів-Подільського міськрайонного суду.

Відповідно до вимог ст. 102 ЗУ Про судоустрій та статус суддів, суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шестидесяти п'яти років.

Проте, Верховна Рада України звільнила позивача із займаної посади лише 25.12.2014 року та 31.12.2014 року виведений зі штату суддів.

05.01.2015 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області із заявою про призначення довічного грошового утримання.

На підставі поданих документів позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 60% від грошового судді на відповідній посаді та з урахуванням обмеження щодо максимального розміру утримання на рівне не вище ніж 10 мінімальних пенсій за віком в сумі 9490 грн.

На думку позивача розмір нарахованого довічного грошового утримання 60% є неправильним, оскільки розмір заробітної плати для розрахунку взято за період з 01.01.2015 року, коли він вже не працював, дане стало підставою для звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України Про судоустрій і статус суддів, Закону України "Про державну службу", Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ст.129 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється з 01.01.2013 року у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать професійні судді.

Виходячи із висловленого в Конституції України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, колегія судів робить висновок, що зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Враховуючи вказані вище вимоги законодавства, на момент звільнення позивача з посади в зв'язку з досягненням шістдесяти п'яти років за заявою про відставку, тобто 25.12.2014 року, відповідно до чинних на цю дату вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів позивач мав право на суддівську винагороду, яка складалася з посадового окладу, який дорівнював 10 мінімальним розмірам заробітних плат, та з щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 80 відсотків від посадового окладу.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання має виплачуватися позивачу у розмірі 70 відсотків від його суддівської винагороди.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів щомісячне довічне грошове утримання виплачується позивачу у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, оскільки дана редакція статті набрала чинності з 01.01.2015 року, а позивач звільнений з посади судді за віком 25 грудня 2014 року. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно здійснив розрахунок грошового довічного утримання в меншому аніж це передбачено ст. 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів в редакції чинній на момент виникнення права на дану виплату.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у звязку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.