Справа № 815/6662/14
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6662/14

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

за участю: особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ) звернулась до суду з адміністративним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП) про стягнення податкового боргу по земельному податку в розмірі 26425,04 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року, яка прийнята в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено, суд стягнув з позивача на користь ДПІ суму заборгованості по земельному податку з фізичних осіб в розмірі 26425,04 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, ФОП ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовані обставини у справі, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ в якості платника податків по земельному податку з фізичних осіб. Згідно облікової картки у ФОП рахується заборгованість по земельному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 26425,04 грн., яка виникла у зв'язку з винесенням Податковим органом податкового повідомлення рішення від 23.04.2013 року № 009701703.

ДПІ на адресу відповідача було направлено податкову вимогу №2150-25 від 17.03.2014 року щодо погашення податкового боргу в розмірі 26425,04 грн., несплата якої стала підставою звернення до суду.

Вирішуючи справу суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи містяться усі необхідні докази, що підтверджують факт несплати відповідачем податкового боргу, а саме: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, копія податкового повідомлення-рішення від 23.04.2013 року №, платіж, копія державного акту на право власності на земельну ділянку та наказ №260-о від 24.06.2014 року, тому позовні вимоги визнано судом обґрунтованими та задоволено.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно положень статтей 269, 270 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

В обгрунтування позовних вимог ДПІ надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 08 грудня 2004 року, згідно якого відповідач на підставі догорору про виділення частки земельної ділянки в натурі від 05.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом, є власником земельної ділянки площею 0,1350 га, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Однак, як було встановлено, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2004 року, укладений між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Алькор", а також скасовано державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, стосовно якої відповідачу нараховано заборгованість по сплаті земельного податку.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що 06 травня 1964 року виконавчий комітет Одеської міської ради прийняв рішення № 263 "Про передачу Чорноморському державному морському пароплавству території № 2 санаторію Дзержинського з розташованими на ній будівлями для організації Міжрейсової бази моряків закордонплавання", відповідно до якого Чорноморському пароплавству була передана земельна ділянка площею до 13 га в АДРЕСА_1, та Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" є єдиним законним користувачем вказаної земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином всі подальші правочини щодо відчуження спірної земельної ділянки є також недійсними.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, можна дійти висновку, що ФОП ОСОБА_1 фактично ніколи не володіла земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стосовно якої ДПІ було нараховано суму податкової заборгованості по земельному податку, у розмірі 26425,04 грн. (двадцять шість тисяч чотириста двадцять п'ять гривень чотири копійки), на підставі копії державного акту НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зазначеним обставинам, та дійшов до помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року скасувати, та ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова