Справа № 825/1573/15-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Чернігів Справа № 825/1573/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

за участі представника позивача - Войціховської О.В.,

представника відповідача - Ананка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "АПТК" до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.05.2015 звернувся з позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області і просить визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення відповідача від 27 березня 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 66 466 грн. 50 коп., з яких 44 311 грн. 00 коп. за основним платежем та 22155 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями; стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «АПТК» понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що податкове повідомлення-рішення про донарахування йому грошових зобовязань з податку на додану вартість є протиправним. Позивач наполягає на тому, що за змістом ст.. 20 Податкового кодексу України, що визначає виключний перелік повноважень податкового органу, Прилуцькій ОДПІ не надано право визнавати договори недійсними в акті проведеної нею перевірки. Органом державної влади, уповноваженим визнавати правочин недійсним як такий, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є виключно суд. Відповідачем не надано рішень суду щодо визнання недійсним договору між ПП «АПТК» та ТОВ «Нура ЛТД». Прилуцькою ОДПІ також не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у сторін за договором № 01/11-14 від 03.11.2014 року мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність умислу та виконання правочину обома сторонами чи лише однією стороною. Посилання відповідача на відповідь на запит від 03.01.15р. № 80/7/25-16-22-109, отриману від ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, як на доказ того, що правочин позивача та його контрагента не створили реальних юридичних наслідків для сторін, є неправомірними. Платник податків не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Разом з тим, акти про неможливість проведення зустрічних звірок, та інші відповіді на запити не є тим самим, що і результати проведення зустрічних звірок, які є джерелом отримання податкової інформації. Сама по собі інформація, отримана на запит, не може вважатися доказом вчинення ПП «АПТК» (та його контрагентами) порушень податкового законодавства.

Позивач наполягає на реальності вчинених правочинів та зазначає, що відповідно до ст.. 198 ПК України підставою для формування платником податків податкового кредиту з ПДВ є належним чином оформлені податкові накладні, наявність яких було встановлено Прилуцькою ОДПІ під час проведення перевірки. Враховуючи наведене, позивач вважає, що висновки відповідач про завищення ПП «АПТК» суми податкового кредиту є необґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення про донарахування позивач грошового зобовязання з ПДВ підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що між ПП «АПТК» та ТОВ „Нура ЛТД укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажу. Додатків до договору, специфікацій до перевірки платником не надано. Договір має містити вимоги про найменування, (номенклатуру послуг кількість послуг, підтвердження якості наданих послуг, конкретну ціну послуг (ціна кілометр, ціна за 1 тону перевезеного вантажу). Договір підписано зі сторони ПП «АПТК» - підпис без зазначення посади та ПІБ, сторони ТОВ «Нура ЛТД» - підпис без зазначеня посади та ПІБ. Надані позивачем акти здачі - прийняття робіт не можуть вважатись первинними документами, що підтверджують факт отримання послуг по перевезенню вантажу, оскільки в них не зазначено маршрут перевезень, ціну перевезення (ціна за кілометр, ціна за 1 тону перевезеного вантажу), назву вантажу, обсяг перевезень, відстань перевезення. Акти надання послуг підписано зі сторони ПП АПТК (від замовника) - підпис без зазначення посади та ПІБ, зі сторони ТОВ "Нура ЛТД" (від виконавця) - підпис без зазначення посади та ПІБ. Також, на перевірку не надані заявки на перевезення вантажу до пункту призначення відповідно до умов договору, укладеного між ПП. ..АПТК та ТОВ ..Нура ЛТД). Товарно-транспортні накладні на перевірку не надані. Відсутні дані щодо пункту навантаження та розвантаження вантажу.

В ході аналізу податкової звітності ТОВ "Нура ЛТД" відсутня будь яка інформація про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування для здійснення фінансово - господарської діяльності підприємства. Відповідно у ТОВ "Нура ЛТД" відсутні трудові резерви, складські приміщення, транспортні засоби для здійснення діяльності. Від ДПІ у Святошинському р-ні ГУ ДФС у м. Києві надано відомості, що податкова декларація з ПДВ ТОВ „Нура ЛТД за листопад 2014 р. вважається не прийнятою (в звязку з маніпулюванням з вартісними показниками декларації, дроблення податкових накладних до 10 тис.грн.). Враховуючи наведене, Прилуцька ОДПІ вважає, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ "Нура ЛТД", а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, виходячи з наступного:

Встановлено, що працівниками Прилуцької ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «АПТК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Нура ЛТД» за листопад 2014 року. За результатами перевірки складений акт від 11.03.2015 р. №129/22-38615098.

Перевіркою встановлено порушення п. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП «АПТК» занижено ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет за листопад 2014 року в сумі 44260 грн., за грудень 2014 року в сумі 51 грн.

На підставі акту перевірки Прилуцькою ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року, яким ПП «АПТК» було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 66 466 грн. 50 коп., з яких 44 311 грн. 00 коп. за основним платежем та 22155 грн. 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В ході проведеної перевірки Прилуцькою ОДПІ було встановлено, що 03.11.2014 року між ПП «АПТК» та ТОВ «Нура ЛТД» було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажу №01/11-14 (а.с. 11). Відповідно до умов цього договору за завданням замовника (ПП «АПТК») виконавець (ТОВ «Нура ЛТД») надає замовнику послуги по перевезенню вантажу до пункту призначення, згідно заявок останнього, а замовник зобовязується сплатити за надані послуги встановлену за договором плату. За цим договором виконавець надає замовнику автомобілі спеціально обладнані для перевезення зернових культур.

Вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання за наслідками кожного календарного місяця і фіксується в актах про надані послуги.

Виконання сторонами умов договору підтверджується актами надання послуг № 247 від 28.11.2014 року, № 219 від 12.11.2014 року, № 229 від 19.11.2014 року. № 231 від 26.11.2014 року та № 201 від 03.11.2014 року (а.с. 17-21).

На суму податкових зобовязань з податку на додану вартість контрагентом позивача було виписано податкові накладні № 48 від 28.11.2014 року, № 36 від 26.11.2014 року, № 24 від 12.11.2014 року, № 34 від 19.11.2014 року, № 6 від 03.11.2014 року (а.с. 12-16).

В судовому засіданні було встановлено, що ПП «АПТК» здійснювало поставку зернових до ПП «ЗООВЕТЕКСПЕРТ» відповідно до видаткових накладних № 220 від 03.11.2014 року, № 208 від 04.11.2014 року, № 209 від 05.11.2014 року, № 210 від 05.11.2014 року, № 212 від 05.11.2014 року, № 211 від 06.11.2014 року, № 241 від 28.11.2014 року (а.с. 77-83). ПП «ЗООВЕТЕКСПЕРТ» було отримано товар, про що свідчать довіреності № 54 від 03.11.2014 року, № 55 від 28.11.2014 року (а.с. 84, 85). Для виконання зазначених поставок ПП «АПТК» закупались у ТОВ «Нура ЛТД» послуги з перевезення зернових. Тобто, позивачем надано суду докази того, що надані ТОВ «Нура ЛТД» послуги з перевезення товару були використані позивачем у власній господарській діяльності, а саме для здійснення поставок продукції третім особам.

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Всі зазначені вище первинні бухгалтерські документи оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ПП «АПТК» та ТОВ «Нура ЛТД».

Крім того, позивачем надано суду докази використання послуг з перевезення вантажу у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно із пп. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту з податку на додану вартість допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних, які відповідають вимогам Податкового кодексу України була встановлена і під час проведення перевірки і в судовому засіданні, тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновку про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по операціям з ТОВ «Нура ЛТД» стала інформація надана ДПІ у Святошинському р-ні ГУ ДФС у м. Києві на запит Прилуцької ОДПІ від 30.01.15р № 80/7/25-16-22-109. Відповідно до зазначеної інформації податкова декларація з ПДВ ТОВ «Нура ЛТД» за листопад 2014 р. вважається не прийнятою (в звязку з маніпулюванням з вартісними показниками декларації, дробленням податкових накладних до 10 тис. грн.).

Однак, суд вважає, що зазначені відомості не можуть слугувати безспірним та об'єктивним доказом того, що господарська операція між позивачем та його контрагентами не відбувалась.

Обставини того, що податкова звітність контрагента позивача не була прийнята податковим органом через порушення порядку її складення не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, тим більше від факту прийняття податковим органом податкової звітності таких контрагентів. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

В ході судового засідання судом було досліджено надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не мають дефектів форми та змісту і повністю відображають проведену господарську операцію та свідчать про її реальність та створення юридичних наслідків для сторін правочину. Сторонами було дотримано зобовязання, встановлені договором: контрагентом надано послуги з перевезення вантажу, а позивачем здійснено оплату. На суму податкових зобовязань з ПДВ ТОВ «Нура ЛТД» виписано податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту позивача. Таким чином, позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, чинним податковим законодавством не передбачено право Прилуцької ОДПІ при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу інформацію стосовно іншого платника податків, отриману на письмовий запит, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом вказаної норми податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено наявність всіх підтверджуючих проведення господарських операцій між позивачем та його контрагентом первинних бухгалтерських документів, суд вважає, що позивачем доведено, що правочин, укладений між ним та ТОВ «Нура ЛТД» спричинив реальні юридичні наслідки для ПП «АПТК», в судовому засіданні встановлено факт використання отриманих послуг позивачем у власній господарській діяльності, на виконання вимог Податкового кодексу України отримано належним чином оформлені податкові накладні, які є підставою для зарахування сум ПДВ до складу податкового кредиту, а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що Прилуцькою ОДПІ неправомірно збільшено ПП «АПТК» суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та донараховано податок на додану вартість, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2015 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № від 27.03.2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України 182 грн. 70 коп. судових витрат на користь Приватного підприємства "АПТК".

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур