Справа № 820/3598/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 червня 2015 р. № 820/3598/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3 Фионг до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 Фионг, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 28.02.2014 року щодо скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновком Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 28.02.2014 року скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионга. Проте, позивач вважає вказаний висновок протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України. При наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг відповідач керувався Законом України "Про імміграцію", тобто проводив перевірку підстав залишення позивача на постійне проживання на території України. Враховуючи, що відсутні підстави для відмови в наданні посвідки на постійне проживання, позивачу 18.06.2004 року надано посвідку серії КВ номер 8594/47546 на постійне місце проживання в Україні. Жодних посилань на обґрунтованість обставин, які б слугували підставою для скасування посвідки відповідачем не зазначено. У зв'язку із чим просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні, призначене на 11.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, у судовому засіданні 11.06.2015 року проти позову заперечив, зазначивши, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Київській області скасовано посвідку позивача на постійне проживання в Україні серії КВ №8594/47546 від 18.06.2004 року. Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області не приймало жодних рішень про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионгу.Отже, порушень з боку Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ніяких не було,а тому вимоги позивача в частині поновлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, у судове засідання 11.06.2015 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, відповідно до якого просив проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 червня 2004 року, на підставі заяви-анкети громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг та висновку від 18.06.2004 року, ВГІРФО УМВС України в Київській області, позивачеві видано безстрокову посвідку на постійне місце проживання, в якій відображено місце реєстрації позивача.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251.

Відповідно до п.2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно ст. 9 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлено, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що за результатами перевірки документування громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг посвідкою на постійне проживання в Україні серії КВ№8594/47546 від 18.06.2004 року, Головним управління Державної міграційної служби України в Київській області 28.02.2014 року прийнято рішення про визнання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну, визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання в Україні серії КВ№8594/47546 від 18.06.2004 року, анулювання відмітки про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг.

Вказане рішення було мотивовано тим, що посвідку на постійне проживання в Україні оформлено у порушення абзацу 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки заява позивача про документування його посвідкою на постійне проживання, була прийнята після закінчення терміну дії цього положення.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Статтею 12 Закону України "Про імміграцію" (в редакції що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, зокрема, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Зазначена норма регулює відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_3 Фионг, ВГІРФО УМВС України в Київській області керувалося п. 4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_3 Фионг. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку, затвердженого 28.02.2014 року про скасування посвідки про постійне проживання в Україні КВ№8594/47546 від 18.06.2004 року громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

При розгляді питання щодо підстав прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні суд також вважає за необхідне зазначити, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення його правового статусу.

Так, відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочиснвта України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Таким чином, державні органи, в тому числі і Головне управління Державної міграційної служби України в Київській області є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні, висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 28.02.2014 року про визнання протиправно виданою посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає скасуванню, а позовні вимоги у вказаній частині задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 суд зазначає наступне.

За приписами ст.13 Закону України "Про імміграцію" орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Підставою для вилучення у іноземця чи особи без громадянства посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України "Про імміграцію", органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вказане рішення не приймалось, посвідка у позивача не вилучалась, що також не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що достатнім способом захисту прав позивача буде скасування висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 28.02.2014 року про визнання неправомірною Посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг 28.06.1976 р.н, а тому позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг посвідку на постійне проживання в Україні задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг є таким, що підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 Фионг до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 28.02.2014 року про визнання неправомірною Посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 Фионг ІНФОРМАЦІЯ_1

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 16.06.2015р.

Суддя С.О. Чудних