Справа № 515/964/15-а
Суддя: Чебан А. П.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 515/964/15-а
Провадження № 2-а/515/1325/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Чебан А.П.

при секретарі Білик М.М.

за участю сторін:

позивачки ОСОБА_1

представника позивача - помічника адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області про неправомірну відмову у призначенні пенсії,

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеною адміністративною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини.

Позивачка з 15.08.1989 року почала працювати на посаді старшої піонервожатої у Нерушайській середній школі, 01.12.1989 року переведена на посаду старшої піонервожатої до Струмківської середньої школи. З 13.08.1990 року по 31.12.1992 року позивачка знаходилась в декретній відпустці у звязку з народженням дитини, а з 01.01.1993 року по 31.12.1993 року вона працювала на посаді педагога організатора та вчителя української мови. З 31.08.1994 року по 31.12.2014 року працювала на посаді вчителя та мале класне керівництво.

ОСОБА_1 вважає, що повністю виконала свої обовязки перед суспільством та Державою сумлінно та добросовісно працювала на педагогічній роботі, та у відповідності з цими обставинами має право на соціальний захист. Позивачка надала працівникам пенсійного фонду всі необхідні документи, які мала можливість надати, а саме трудову книжку, яка є єдиним документом на підтвердження трудового стажу в тієї або іншій галузі, а також інші документи, які підтверджують її право на пенсію за вислугою років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після подачі документів до Пенсійного фонду на адресу позивачки надійшло рішення про відмову у призначенні пенсії, на підставі того, що рішенням колегії Міністерства праці УССР від 29.03.1991 року «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати ї посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» були затверджені нові умови оплати праці працівників освіти. Зазначеною постановою в загальноосвітніх навчальних закладах замість посади старшого піонервожатого з 01 квітня 1991 року вводилась посада педагога організатора. Тому позивачка, як така, що знаходилась у декретній відпустці при виході на роботу мала вийти на посаду педагога організатора, що фактично і сталося, але відповідного запису до її трудової книжки зроблено не було. Перший запис в трудовій книжці від 31.08.1994 року свідчить про те, що згідно наказу №3 від 31.08.1994 року ОСОБА_1 переведена з посади педагога організатора на посаду вчителя української мови.

Після звернення позивачки до УПФУ у Татарбунарському районі Одеської області для призначення пенсії за вислугою років, працівниками УПФУ було виявлено, що запис у її трудовій книжці з приводу того, що позивачку переведено з посади старшого піонервожатого на посаду педагога організатора, відсутній. У звязку з цим було проведено перевірку особових рахунків по заробітній платі та встановлено, що немає жодного запису про переведення з посади старший піонервожатий на посаду педагог організатор.

Згідно перевірки та наявних матеріалів, працівниками УПФУ у Татарбунарському районі Одеської області позивачці не зараховано період з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року, протягом якого вона фактично знаходилась у декретній відпустці. Тому із потрібного їй 25 років стажу зараховано лише 24 роки, 4 місяці та 16 днів.

Позивачка вказує, що не вважає себе винною у тому, що Струмківська середня школа не внесла відповідних записів до її трудової книжки та не видала відповідного наказу. Також, в період, коли згідно рішення колегії Міністерства праці УССР від 29.03.1991 року «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати ї посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» проводились переводи з посад старшого піонервожатого на посади педагога організатора, вона була у декретній відпустці та не могла знати, що її трудові права порушують. У звязку з вищевикладеним ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

В ході судового засідання представник позивачки, ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх тим, що Управління пенсійного фонду України у Татарбунарському районі (далі УПФ) відмовляє ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, періоду роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року на посаді старшої піонервожатої Струмківської середньої школи. Вважає, що позивачка має право на пенсію за вислугу років, оскільки за часів СРСР у загальноосвітніх школах існувала посада старшої піонервожатої, яка рішенням Мінпраці УРСР від 29 березня 1991 №25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати і посадових окладів працівників народної освіти в Українській СРСР», з 1 квітня 1991 року була перейменована на педагога - організатора, томі всі посади старших піонервожатих мали бути перейменовані (переведені) на посаду педагог-організатор. У звязку з тим, що Струмківська середня школа не внесла відповідних записів до трудової книжки ОСОБА_1 та не видала відповідного наказу про переведення, позивачці період з 01.01.1992 по 31.12.1992 року не зараховано до стажу роботи. ОСОБА_4 і науки, молоді та спорту України від 6 жовтня 2011 року було роз'яснено, що посади старшого вожатого та педагога-організатора є ідентичними, відповідно робота на цій посаді дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що до спеціального педагогічного стажу позивачці зараховано період роботи з 15.08.1989 року по 31.12.1991 року на посаді старшої піонервожатої, з 01.01.1993 року по 31.08.1994 року на посаді педагога організатора та вчителя української мови, з 01.09.1994 року по 30.12.2014 року на посаді вчителя української мови та мала класне керівництво. Період роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року до спеціального стажу не враховано, відповідно до пункту 3 примітки Постанови КМУ №909 від 04.11.1993 року. Тому, спеціальний стаж позивача, як працівника освіти, складає 24 роки 4 місяці 17 днів при необхідному 25 років, що суперечить вимогам пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У судовому засіданні з достовірністю встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

15.08.1989 року позивачка прийнята на роботу до Нерушайської середньої школи Татарбунарського району Одеської області на посаду старшої піонервожатої на підставі наказу відділу освіти виконкому Татарбунарської районної ради №421 від 15.08.1989 року (запис №3 у трудовій книжці серії БТ-ІІ №3206919, а.с.5).

21.10.1989 року позивачці після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 присвоєно прізвище з «Бурлаченко» на «Ковальова» (відмітка про реєстрацію шлюбу у паспорті громадянина України серії КК №392616, а.с. 3).

01.12.1989 року позивачка, відповідно до наказу №651 від 23.11.1989 року, переведена з посади старшої піонервожатої Нерушайської середньої школи на таку ж посаду в Струмківську середню школу (запис №4 у трудовій книжці серії БТ-ІІ №3206919, а.с.5).

31.08.1994 року позивачка переведена з посади педагога організатора на посаду вчителя української мови і літератури тієї ж школи, наказ №303 від 31.08.1994 року (запис №6 у трудовій книжці серії БТ-ІІ №3206919, а.с.5).

30.12.2014 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, наказ №579-к від 30.12.2014 року (запис №7 у трудовій книжці серії БТ-ІІ №3206919, а.с.6).

05.01.2015 року позивачка звернулась до УПФ з заявою щодо призначення їй пенсії за вислугою років, на що відповідачем 18.05.2015 року було відмовлено у звязку з тим, що відповідно до наданих документів заявниця має загальний стаж роботи 25 років, з нього стаж за вислугою років, на думку відповідача, - 24 роки 4 місяці 16 днів (відмова УПФ №1041/06 від 18.05.2015 року, а.с.7).

При прийнятті рішення суд керується:

Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому згідно з ч.2 ст.7 цього закону, пенсії за вислугою років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.09.2002, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з цим Переліком, користуються правом на призначення пенсії за вислугу років особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах, в т. ч. педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Так, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 не передбачає посади старшої піонервожатої. Проте, згідно з приміткою 3 до зазначеного Переліку робота на посаді старшої піонервожатої до 01.01.1992 р. зараховується до стажу для призначення пенсії.

Зазначене пов'язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29.03.1991р. № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991р. введена посада педагога-організатора. З того часу в жодному нормативному акті відсутня посада старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.

При цьому, у листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011р. за № 10/2-724 підтверджена ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого піонервожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

До спеціального стажу зараховується час роботи на посадах у відповідних закладах і установах, віднесених до Переліку за умови, що ця робота є основною.

Отже, робота позивачки на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугою років підтверджується записами у її трудовій книжці: 15.08.1989 р. по 31.08.1991 р. - на посаді старшої піонервожатої.

Враховуючи, що з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року позивачка перебувала у декретній відпустці, вона не мала змоги достовірно знати про невнесення до трудової книжки запису про перейменування посади старшого піонервожатого на посаду педагога-організатора, тобто зазначене не залежало від її волі.

Та обставина, що зміна трудової функції працівника не відбулась, обсяг виконуваної роботи ОСОБА_1 відповідав обсягу посадових обов'язків педагога-організатора, оплата праці здійснювалась як педагогу-організатору підтверджується листом Міністерства освіти і науки, молоді і спорту України від 6 жовтня 2011 року №10/2-724, наказами № 421 від 15.08.1989 року, №651 від 23.11.1989 року, №303 від 31.08.1994 року по відділу освіти, молоді та спорту Татарбунарської райдержадміністрації.

Виходячи з наведеного та того, що відповідачем відмовлено позивачу в зарахуванні спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 року, позов підлягає задоволенню, з зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - стажу роботи позивача з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року на посаді старшої піонервожатої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,99, 159-163, 167, 185, 186 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області про неправомірну відмову у призначенні пенсії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Татарбунарському районі Одеської області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до спеціального трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року в Струмківській середній школі Татарбунарського району Одеської області.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду у Татарбунарському районі Одеської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року у Струмківській середній школі Татарбунарського району Одеської області, з призначенням та виплатою ОСОБА_1 зазначеної пенсії з 05.01.2015 року.

Апеляційна скарга на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області може бути подана до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення відповідно до вимог ст. 186 КАС України.

Суддя Чебан