Справа № 497/3284/14-а
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/3284/14-а
Провадження № 2-а/497/35/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 року, м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болграді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради Одеської області, секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 про оскарження рішення субєкта владних повноважень про оголошення догани, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом 23.12.2015 року, та просив постановити рішення яким скасувати розпорядження секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 № 132 від 01.12.2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1І.» (а.с.54-58).

Свої вимоги обґрунтовує положеннями Конституції України, ст.ст.74,75,76 Кодексу законів України про працю, Закону України «Про відпустки».

Позивач зазначає, що 15.10.2014 року ним була направлена до відповідача заява № 93/03-24 про надання невикористаної частини відпустки в кількості 24-х днів з 28.10.2014 року, втім відповідач своєю резолюцією відклав вирішення питання до 03.11.2014 року у звязку з виробничою необхідністю. 17.10.2014 року його заява була задоволена, та надано йому невикористану частину відпустки в кількості 24-х днів з 03 листопада 2014 року.

В той же день, 17.10.2014 року позивач адресував відповідачу заяву № 97/03-24 про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року. Однак відповідач відмовив в задоволенні цієї заяви з підстав виробничої необхідності та з посиланням на те, що з 03.11.2014 року йому, позивачу надано щорічну відпустку з 03.11.2014 року в кількості 24-х днів.

21.10.2014 року він позивач, ще раз подав відповідачу заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року згідно вимог ст.25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки», яка також не була задоволена відповідачем з посиланням на виробничу необхідність та в порушення вимог закону. При цьому позивач наголошує, що відповідач була зобовязана надати позивачу, що є пенсіонером, відпустку без збереження заробітної плати за його бажанням, але проігнорувала усі його чисельні заяви та порушила вимог ст.25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки».

27.11.2014 року секретарем Болградської міської ради ОСОБА_5 було адресовано на його, позивача імя лист з вимогою надати письмове пояснення щодо відсутності на роботі з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року, на що ним була надана відповідь про те, що він в цей період перебував у відпустці без збереження заробітної плати, надання якої йому, як пенсіонеру, є обовязком та гарантовано Законом України «Про відпустки».

Розпорядженням секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 № 133 від 01.12.2014 року до нього позивача застосовано дисциплінарне стягнення за порушення ст.ст.139,147,148,149 КЗпП України, а саме за відбуття в додаткову відпустку без збереження заробітної плати при відсутності розпорядження секретаря міської ради про надання даної відпустки і факту відсутності на роботі з 28.10.2014 року по 31.10.2014 рік, що є порушення трудової дисципліни.

Позивач вважає дане розпорядження незаконним, та таким що підлягає скасування з огляду на наступне. Факт відсутності його, позивача на робочому місці з 28.10.2014 року до 31.10.2014 року не може вважатися порушенням трудової дисципліни, оскільки він, позивач зробив усе необхідне для отримання відпустки без збереження заробітної плати, час надання якої не підлягає узгодженню з відповідачем, і яка мала б бути надана за його бажанням.

Крім того, він, позивач є першим заступником міського голови ОСОБА_4 міської ради Одеської області, яка, як він стверджує, і затвердила його на посаду, що підтверджується рішенням другої сесії VІ скликання ОСОБА_4 районної ради Одеської області № 7-VІ від 10.12.2010 року «Про затвердження першого заступника міського голови» та розпорядженням виконкому ОСОБА_4 міської ради Одеської області № 269 від 13.12.2010 року «Про затвердження ОСОБА_1 першим заступником міського голови по питанням діяльності виконавчих органів». Таким чином, по твердженню позивача відповідно до ч.1 ст. 147-1 КЗпП дисциплінарні стягнення на позивача має право накладати виключно ОСОБА_4 міська рада, а не одноособово секретар міської ради ОСОБА_6 Тому, позивач вважає, що своїми діями секретар міської ради ОСОБА_5 допустила грубе порушення Конституції України, КЗпП, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та незаконно відмовила йому, позивачу у наданні пенсіонерові відпустки без збереження заробітної плати, після чого неправомірно застосувала до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани, не маючи на це повноважень.

24 грудня 2014 року Болградський районний суд Одеської області виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження (а.с.16). Ухвалою від 08 квітня 2015 року Одеський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Болградського районного суду скасував, а матеріали позовної заяви направив до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.48-49).

27 квітня 2015 року від позивача до суду надійшов адміністративний позов в новій редакції, обґрунтування та доводи якого викладено вище (а.с.54-58).

Позивач будучи присутнім в судовому засіданні 18.05.2015 року підтримав свої вимоги, надав пояснення з підстав зазначених в позові, на полягав на задоволенні позовних вимог. В судові засідання: 27.05.2015 року та 12.06.2015 року не прибув, подав заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.100, 117).

Представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі довіреності від 23.12.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, зареєстрованої в реєстрі за № 2939 (а.с.6), підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення, обґрунтувала доводи за яких оскаржуване розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню, тобто з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради Одеської області ОСОБА_3, діючий за дорученням від 07.10.2014 року №1068/02-12 (а.с.98) підтримав письмові заперечення (а.с.65), посилався на те, що позивачем відповідно до вимог ст.106 ч.1 п.4 КАС України не зазначено позовних вимог до міської ради, а тому в цій частині просив відмовити.

Відповідач секретар Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 в судові засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, з урахуванням поданих нею заперечень (а.с.66-70, 105, 116). Згідно заперечень слідує, що оскільки позивачу відпустка не була надана, розпорядження не було видано, то позивач, як посадова особа ОСОБА_4 міської ради Одеської області, повинен був продовжувати працювати та виконувати свої обовязки. Натомість, позивач не зявлявся на роботу протягом чотирьох робочих днів з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року включно, про що було складено акти про відсутність працівника на робочому місці. Своїми діями позивач порушив дисципліну, норми Загальних правил поведінки державного службовця, Кодексу поведінки посадових осіб місцевого самоврядування, Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників виконавчого апарату ОСОБА_4 міської ради, Законів України «Про державну службу», та «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Так, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» вже визначено субєкта, який має право вирішувати всі кадрові питання, в тому числі і накладення дисциплінарних стягнень. Цим субєктом є міський голова, який відповідно до ст.42 ч.4 п.7 «здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету». Вказане підтверджується також додатком № 1 до Колективного договору виконавчого апарату ОСОБА_4 міської ради Одеської області Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників виконавчого апарату ОСОБА_4 міської ради:

· згідно ч.2 розділу 7 питання про притягнення працівників виконавчих органів міської ради до дисциплінарної відповідальності подається міському голові на розгляд;

· згідно ч.12 розділу 7 стягнення оформлюється розпорядженням міського голови.

Твердження позивача, що розпорядження від 13.12.2010 року № 269 «Про призначення ОСОБА_1 першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів» видано виконкомом міськради є хибним та таким, що суперечить чинному законодавству України. Відповідно до ст.59 ч.6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Розпорядження ж відповідно до ч.8 вказаної статті та п.20 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» видаються міським головою. А тому, як вважає відповідач, саме ОСОБА_4 міським головою було обрано позивача першим заступником міського голови, а відтак і накладення дисциплінарного стягнення відноситься до компетенції міського голови (або секретаря ради у разі виконання повноважень голови на підставі ч.2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування»), оскільки саме голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету згідно п.7 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За загальним правилом будь-яке притягнення особи до дисциплінарної відповідальності (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для застосування дисциплінарного стягнення, передбачену Кодексом законів про працю України.

Частиною 1 ст.3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до положень ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: … керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування …. з питань … накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Судом встановлено, що:

Рішенням другої сесії VІ скликання ОСОБА_4 міської ради Одеської області від 10.12.2010 року № 7-VІ позивача ОСОБА_1 затверджено на посаду першого заступника міського ради (а.с.25).

Згідно розпорядження № 269 від 13.12.2010 року за підписом міського голови ОСОБА_8 - ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів (а.с.26).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № 2, серії ААЗ № 958775 від 28.05.2014 року (а.с.27).

Рішенням

- першої сесії VІ скликання ОСОБА_4 міської ради Одеської області № 3- VІ від 30.11.2010 року затверджено протокол № 2 засідання рахункової комісії ОСОБА_4 міської ради VІ скликання по виборам секретаря міської ради від 30.11.2010 року, та вважати обраною секретарем Ніколаєнко Віру Андріївну (а.с.28).

- 63 сесії VІ скликання ОСОБА_4 міської ради Одеської області № 1587-VІ від 30.04.2014 року надано право першого підпису на банківських і інших документах секретарю Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 на період відсутності міського голови (а.с.29).

Розпорядженням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Одеської області від 13.04.2012 року за № 56 затверджено Кодекс поведінки посадових осіб місцевого самоврядування (а.с.71-74).

Відповідно до положень ст. 2 абзацу 2 названого кодексу посадова особа місцевого самоуправління, виходячи з верховенства Конституції України і законів України, повинно виконувати свої посадові обовязки відповідно з посадовими інструкціями, керуючись правилами службової поведінки, встановлені цим кодексом (а.с.72).

Згідно ст. 19 цього Кодексу посадова особа місцевого самоврядування зобовязана вести себе відповідно до названого кодексу, знайомитися зі зміна в ньому і приймати необхідні заходи для виконання його вимог.

Статтею 20 цього кодексу визначено, що порушення правил службової поведінки кваліфікується як невиконання або неналежне виконання посадовими особами посадових обовязків і тягне за собою дисциплінарне стягнення і (або) враховується при прийнятті рішення при проведенні щорічної оцінки, відображається в характеристиці (рекомендаціях)

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників виконавчого апарату ОСОБА_4 міської ради Одеської області, затверджених розпорядженням від 28.12.2012 року № 244 (а.с.75-79) закріплено, що питання притягнення працівників виконавчих органів міської ради до дисциплінарної відповідальності подається міському голові на розгляд у встановленому порядку безпосереднім керівником за погодженням з керівником вищого рівня (п.2 розділу 7). Стягнення оформлюється розпорядженням міського голови, в якому вказуються мотиви його застосування (п.12 розділу 12).

В ОСОБА_4 міській раді Одеської області є в наявності колективний договір виконавчого апарату ОСОБА_4 міської ради на 2013-2016 роки, прийнятий на зборах колективу трудового колективу 08.10.2013 року, яким визначено обовязки сторін, питання відпусток, оплати та охорони праці, тощо (а.с.80-85).

Розпорядженням міського голови від 19.03.2014 року № 29 було розподілено обовязки між міським головою, першим заступником міського голови, секретарем Болградської міської ради, заступниками міського голови, керуючим справами виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради (а.с.59).

Згідно додатку № 1 цього розпорядження міський голова:

п.4 здійснює керівництво апаратом міської ради і виконавчого комітету;

п.5 підписує рішення міської ради, його виконавчого комітету;

п.6 виносить на розгляд міської ради пропозицію відносно кандидатури секретаря міської ради, першого заступника міської ради, заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами виконавчого комітету; по структурі і штату виконавчих органів ради, апарату ради, виконавчого комітету ради (а.с.60-62).

15.10.2014 року позивач подав на імя секретаря Болградської міської ради Одеської області заяву про надання йому не до використаної відпустки з 09.09.2013 року по 23.09.2013 року, з 22.05.2014 року по 30.05.2014 року у кількості 24 днів з 28 жовтня 2014 року (а.с.31). Дана заява містить резолюцію секретаря міської ради ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1 про те, що розгляд питання відкладено до 03.11.2014 року в звязку з виробничої необхідністю (а.с.31).

17 жовтня 2014 року позивач на імя секретаря міської ради ОСОБА_5 подав заяву про надання йому не до використаної відпустки за той же період з 03.11.2014 року (а.с.32).

Розпорядженням секретаря міської ради № 117 від 17.10.2014 року позивачу заступнику голови міської ради надано частину щорічної відпустки за робочий період з 04 січня 2013 року по 03 січня 2014 року тривалістю 15 календарних днів і за робочий період з 04 січня 2014 року по 03 січня 2015 року тривалістю 9 календарних днів, всього 24 календарних дні з 03.11.2014 року по 26.11.2014 року (а.с.97).

В той же день, заявник подав ще одну заяву, посилаючись на відїзд за сімейними обставинами, просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року згідно ст.25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки» (а.с.33). Дана заява місить резолюцію секретаря міської ради ОСОБА_5 на імя ОСОБА_1 про відмову в звязку з виробничою необхідністю, і наданням відпустки з 03.11.2014 року у кількості 24-х днів (а.с.33).

21 жовтня 2014 року позивач повторно подав заяву на імя секретаря міської ради, якою переконливо просив надати відпустку без збереження заробітної плати в звязку з відїздом у сімейних справах з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року, з посиланням на вимоги ст.25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки» (а.с.34).

Втім, на даній заяві секретарем міської ради ОСОБА_5 на імя позивача ОСОБА_1 було накладено резолюцію, якою відмовлено з посиланням на виробничу необхідність, а саме в звязку з необхідністю інформувати раду 28.10.2014 року о 15:00 годині на засіданні постійної комісії-4, 31.10.2014 року на сесії міської ради про роботу по виконанню особистих і делегованих повноважень згідно ст. 29, 30, 31 Закону України «Про місцеве самоуправління в Україні», а також в строк до 01.11.2014 року надати інформацію про виконання розпорядження від 25.09.2014 року № 155.

Розпорядженням № 132 від 01.12.2014 року за підписом секретаря міської ради ОСОБА_5 оголошено догану ОСОБА_1 першому заступнику міського голови, за вихід в додаткову відпустку без збереження заробітної плати при відсутності розпорядження секретаря міської ради про надання даної відпустки і факту відсутності на роботі з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року, що є порушенням трудової дисципліни (а.с.30).

Факт не виходу позивача на роботу підтверджується:

- актами про відсутність працівника на робочому місці від 28.10.2014 року (а.с.93), від 29.10.2014 року (а.с.94), від 30.10.2014 року (а.с.95), від 31.10.2014 року (а.с.96), складеними на виконання розпорядження секретаря міської ради від 28.10.2014 року № 123 (а.с.103) «Про створення комісії по здійсненню контролю присутності на робочому місці першого заступника голови міської ради ОСОБА_1І» комісією у складі чотирьох осіб згідно названого розпорядження;

- табелями обліку використання робочого часу за ІІ частину жовтня 2014 року (а.с.101), додатковим табелем за ІІ половину жовтня 2014 року (а.с.102).

Крім того, факт не виходу позивача на роботу не був спростований і самим позивачем.

В наданих суду поясненнях, позивач не заперечував, що дійсно розпорядження секретаря міської ради про надання йому відпустки без збереження з 28 по 31 жовтня 2014 року було відсутнє, втім він був у певний в тому, що таке право він має згідно ст. 25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, з огляду на досліджені документи та докази, судом було встановлено, що позивач допустив прогули протягом 29-31 жовтня 2014 року (включно), безпідставно не прибувши на роботу, тобто допустивши порушення трудової дисципліни.

Заходи дисциплінарного стягнення, порядок їх накладення, зняття та оскарження, прямо закріплені в трудовому законодавстві України.

Так, стаття 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни передбачає застосування до працівника тільки одного з таких заходів стягнення: догани або звільнення. Догану може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни, тобто тих правил поведінки під час виконання трудових обов'язків, що встановлені правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним чи трудовим договором. У деяких випадках такі правила поведінки може бути встановлено й посадовою інструкцією працівника. Ознакою порушення працівником трудової дисципліни, що може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. Застосування юридичних санкцій провадиться в установленому законом порядку, з дотриманням процесуальних норм відповідної галузі права. Процедура застосування дисциплінарного стягнення, визначена ст.ст. 148-151 КЗпП України, передбачає кілька стадій:

Статтею 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Перед тим, як застосувати дисциплінарне стягнення, роботодавець повинен з'ясувати причини та обставини вчинення дисциплінарного проступку.

Статтею 149 КЗпП України встановлено порядок застосування дисциплінарних стягнень та цією статтею передбачено що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від надання пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Даючи письмові пояснення, працівник має відповісти на наступні питання: чи був насправді факт порушення трудової дисципліни; в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни; причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено. Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

На стадії застосування дисциплінарного стягнення роботодавець обирає вид стягнення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника тощо. Потім видається відповідний наказ чи розпорядження, з яким працівника ознайомлюють під розписку.

Позивачу письмово 27.11.2014 року за № 101/6-к було запропоновано подати свої письмові пояснення з причин відсутності на роботі з 28 по 31 жовтня 2014 року в звязку з відсутністю розпорядження секретаря міської ради про відпустку (а.с.35).

28.11.2014 року позивач подав на імя секретаря міської ради письмове пояснення, що з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року він перебував у відпустці без збереження заробітної плати на підставі поданих ним заяв (№97/03-24 від 17.10.2015 року, № 100/03-24 від 21.10.2015 року) згідно ст. 25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки» (а.с.36).

Позивач звертався з заявою на імя голови профспілки ОСОБА_4 міської ради Одеської області з питання законності і правомірності названого вище розпорядження, та з клопотанням про його скасування (а.с.37).

За наслідками розгляду даної заяви, позивачу було надано розяснення про необхідність звернення з даним питанням до суду (а.с.38).

Таким чином, прогули позивачем були допущені 28-31 жовтня 2014 року, в період з 03.11.2014 року по 26.11.2014 року позивач перебував у щорічній відпустці. Відразу ж після виходу з відпустки, 27.11.2014 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, які ним були надані наступного дня 28.11.2014 року. 01.12.2014 року винесено розпорядження секретарем міської ради про оголошення позивачу догани, тобто у повній відповідності з положеннями ст.ст.148, 149 КЗпП України.

Суд розцінює критично твердження позивача, що прогули ним допущені не були, оскільки відповідно до поданих ним заяв від 17.10.2014 року та 21.10.2014 року він перебував у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до ст. 25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки».

Так дійсно, п.6 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки» визначено, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку … пенсіонерам за віком та інвалідам III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

Однак, заяви позивача про надання названої відпустки не були задоволені, розпорядження про відпустку підготовлено і видано не було, що достовірно було відомо позивачу, і ним не заперечувалося і в судовому засіданні.

Згідно резолюцій секретаря міської ради ОСОБА_5 вбачається, що позивачу було відмовлено у наданні відпустці без збереження заробітної плати у період з 28.10.2014 року по 31.10.2014 року в звязку з виробничою необхідністю.

Ні підтвердження такої відмови відповідачем ОСОБА_5 надано суду:

· розпорядження № 85 від 29.08.2014 року про план підготовки чергової сесії ОСОБА_4 міської ради Одеської області VІ скликання (а.с.86);

· розпорядження № 92 від 30.09.2014 року про план підготовки чергової сесії ОСОБА_4 міської ради Одеської області VІ скликання (а.с.87);

· протокол № 14 засідання постійної комісії з питань бюджету, фінансів і цін (ПК-3) від 23.09.2014 року (а.с.108-109);

· технічні звукозаписи пленарних засідань 70 та 71 сесій ОСОБА_4 міської ради Одеської області від 26.09.2014 року та від 31.10.2014 року (а.с.110).

З поданих документів вбачається, що на позивача було покладено обовязок інформувати раду 28.10.2014 року о 15:00 годині на засіданні постійної комісії-4, 31.10.2014 року на сесії міської ради про роботу по виконанню особистих і делегованих повноважень згідно ст. 29, 30, 31 Закону України «Про місцеве самоуправління в Україні», а також в строк до 01.11.2014 року надати інформацію про виконання розпорядження від 25.09.2014 року № 155.

Суд також зазначає, що позивач по справі є державним службовцем та посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому не має право на власний розсуд та за своїм бажанням обирати найбільш привабливі для нього періоди відпусток.

В своїй діяльності позивач, як перший заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, перш за все зобов'язаний був керуватися: Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»; Статутом територіальної громади міста Болград, затвердженим рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Одеської області від 05.04.2012 року № 526; Регламентом виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Одеської області, затвердженим рішенням ОСОБА_4 міської ради Одеської області від 10.12.2010 року № 6, з послідуючими змінами від 26.07.2012 року; розпорядженням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 19.03.2014 року №28 «Про розподіл обов'язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради і керуючим справами виконавчого комітету міської ради, і відповідно, позивач з урахуванням покладених на нього обов'язків зобов'язаний був інформувати раду 28.10.2014 року о 15:00 годині на засіданні постійної комісії-4, 31.10.2014 року на сесії міської ради про роботу по виконанню особистих і делегованих повноважень згідно ст. 29, 30, 31 Закону України «Про місцеве самоуправління в Україні», а також в строк до 01.11.2014 року надати інформацію про виконання розпорядження від 25.09.2014 року № 155, щодо питань, які саме ним координуються згідно його функціональних обов'язків, чого в даному випадку не відбулося тільки з причин вибуття позивачем у відпустку без збереження заробітної плати за власним розсудом, в супереч власного розуміння позивачем про його право виконання посадових обов'язків першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, що є неприпустимим, тим більш з огляду посилення на теперішній час відповідальної діяльності посадових осіб органів місцевого самоврядування та державних службовців перед територіальною громадою та державою, якими саме позивач і був уповноважений на виконання своїх обов'язків, як перший заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Разом з цим слід зазначити, що позивачем не були оскаржені дії секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 з приводу не надання йому в обовязковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у період з 28 по 31 жовтня 2014 року, як передбачено положеннями ст. 25 ч.1 п.6 Закону України «Про відпустки», не було заявлено таких позовних вимог і під час розгляду даної справи.

Твердження позивача, що у секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 були відсутні повноваження по застосуванню до нього, позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, так як право накладати дисциплінарне стягнення на позивача має виключно ОСОБА_4 міська рада, а не одноособово секретар міської ради суд до уваги не приймає, так як воно не ґрунтується на вимогах законів.

За розумінням змісту ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», заступник міського голови не обирається відповідною радою, а лише затверджується відповідною радою за пропозицією міського голови, який згідно п.7, п.19 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме і здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчим комітетом.

Зазначена правова позиція чітко викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 р. у адміністративній справі № К/9991/53932/12, що судом і береться за основу у цій справі (а.с.118-119).

Крім того, суд вважає, що положення Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про місцеве самоврядування в Україні», на які позивач вказує в своєму позові, ніяким чином не прописують процедуру припинення повноважень заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та порядок його звільнення відповідною радою.

Міський голова відповідно ч.1 ст.12 та ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є головною посадовою особою територіальної громади міста, свої рішення видає у формі розпоряджень.

Повноваження міського голови, інших органів місцевого самоврядування визначаються законом (ст.ст.141, 144 Конституції України).

Відповідно до п.19-20 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень, здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання їх виконавчих органів. Виключні повноваження ради, визначені ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не передбачають застосування до першого заступника міського голови дисциплінарних стягнень та вирішення питання про його звільнення за порушення трудової дисципліни. Також немає таких повноважень і у виконавчого комітету ради згідно ст.ст.27-40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, в даних спірних правовідносинах згідно ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження по застосування дисциплінарних стягнень та звільненню першого заступника міського голови - відносяться до повноважень міського голови ( в даному випадку секретаря міської ради, на якого покладено такі повноваження на період відсутності міського голови) і відповідно оскаржуване у цій справі розпорядження секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 від 01.12.2014 року № 132 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1І.», суд визнає такими, що прийняте згідно із вимогами чинного законодавства в межах наданих повноважень секретарю міської ради Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а відповідно і підстав для скасування цього розпорядження - немає.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Звідси слідує, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами та всупереч вимогам чинного законодавства України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З метою перевірки обґрунтованості прийняття розпорядження, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також дотримання відповідачем необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, судом детально досліджено усі докази надані суду.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, окрім тих, що досліджені в судовому засіданні,

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не підтверджені матеріалами справи, та не доведені у судовому засіданні, в звязку з чим задоволенню не підлягають.

З огляду на все вищевикладене, та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що секретар Болградської міської ради ОСОБА_5 приймаючи Розпорядження від 01 грудня 2012 року № 132 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1І.» - діяла відносно позивача правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 - не підлягають задоволенню з підстав не доведеності суду неправомірності розпорядження, а навпаки, приходить до висновку, що розпорядження секретаря міської ради прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з урахуванням фактичних обставин, які є суттєвими для правильного прийняття рішення.

Відповідно до приписів ч.5 статті 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Однак згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Оскільки вимоги позивача випливають саме із трудових відносин, і він звільнений від сплати судового збору, в задоволенні його позовних вимог відмовлено, то правові підстави для стягнення на користь позивача з відповідача витрат зі сплати судового збору відсутні, і вони підлягають віднесенню за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.48, 141, 144 Конституції України, ст.ст. 3, 147, 147-1, 148-150, 232 КЗпП України, ст.ст.12, 26, 42, 51 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 року, ст.ст.2, 6-12, 17, 18, 69-72, 86, 87, 94, 159-163, 167, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради Одеської області, секретаря Болградської міської ради Одеської області ОСОБА_5 про оскарження рішення субєкта владних повноважень про оголошення догани відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Кодінцева С.В.

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 12 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанова в повному обсязі складена 16 червня 2015 року.