Справа № 804/7067/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 р. Справа № 804/7067/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Власенка Д.О.
при секретарі: Пасічнику Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень та зобовязання вчинити дії,-
Позивачі звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень та зобов'язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі з метою укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна та проведення необхідних реєстраційних дій звернулись до Відповідача, проте нотаріусом було відмовлено у посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна та проведені необхідних реєстраційних дій у зв'язку з відсутністю відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про що відповідач винесла відповідні рішення. Таку відмову державного реєстратора позивачі вважають незаконною, тому просять суд визнати незаконними та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації права власності та зобовязати відповідача розглянути документи, подані позивачами, посвідчити договори купівлі-продажу нерухомого майна та зареєструвати право власності за майбутнім покупцем.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надали заяви про розгляд справи без їх участі.
Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частинами 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 03.04.1997 року) (надалі Позивач-1) на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2015 року є власником приміщення першого поверху виробничого комплексу (Літ. А), загальною площею 1047,00 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 23а, що дорівнює 1/3 виробничого комплексу (Літ. А), з відокремленням цієї частки виробничого комплексу (Літ. А) в окреме приміщення із закріпленням за даним приміщенням окремої адреси: м. Київ, вул. Золотоустівська, 23а, група приміщень «1».
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Артемівським РВ у місті Луганську УДМСУ Луганській області 24.05.2014 року) (надалі - Позивач-2) на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2015 року є власником приміщення другого поверху виробничого комплексу (літ.А) загальною площею 1091,00 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 23а, що дорівнює 1/3 виробничого комплексу (Літ. А), з відокремленням цієї частки виробничого комплексу (Літ. А) в окреме приміщення із закріпленням за даним приміщенням окремої адреси: м. Київ, вул. Золотоустівська, 23а, група приміщень «2».
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5, НОМЕР_6, виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 22.07.2003 р.) на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2015 року є власником приміщення третього поверху та антресолі виробничого комплексу (літ. А), загальною площею 1725,50 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 23а, що дорівнює 1/3 виробничого комплексу (Літ. А), з відокремленням цієї частки виробничого комплексу (Літ. А) в окреме приміщення із закріпленням за даним приміщенням окремої адреси: м. Київ, вул. Золотоустівська, 23а, група приміщень «3».
З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2015 року з метою укладення договорів купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна та проведення необхідних реєстраційних дій Позивач-1, Позивач-2, Позивач-3 звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (надалі-Відповідач, приватний нотаріус).
Відповідач відмовила Позивачам у посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна та проведенні необхідних реєстраційних дій у зв'язку з відсутністю відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження згідно ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки будь-які правочини вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4-1 цього Закону.
Предметом спору є правомірність цих рішень відповідача.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення піддягають державній реєстрації.
У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором може бути громадянин України, який має вишу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно частини 9 статті 15 вказаного Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Відповідно до підпунктів 1.1 та 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, шо підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, шо відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором, свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотскодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотскодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.
Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ.
Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не мас необхідних повноважень; 6) правочин, укладається від іменні юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8)особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, повязані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дн з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
При цьому відповідно до частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4 глави 13 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Судом встановлено, що Позивачі при зверненні до Відповідача з заявами надали повний пакет документів для вчинення відповідних дій, з метою укладення договорів купівлі-продажу та проведення необхідних реєстраційних дій, що підтверджено самими рішеннями про відмову у державній реєстрації права власності, а посилання в оскаржуваних рішеннях на ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є безпідставними та спростовується викладеним.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачів підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 73,08 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на його користь.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень та зобовязання вчинити дії задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_6