Справа № 332/1965/15-а
Суддя: Шалпегіна О. Л.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1965/15-а
Провадження № 2-а/332/64/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015року Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Шалпегіної О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем, в порушення п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні їй пенсії за вислугою років було відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор» з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р. та з 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років та зобов'язати зарахувати вказані періоди роботи на посаді медичної сестри до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років та сплатити недоплачену суму пенсії.

Представник позивача до судового засідання не зявилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Надала суду заперечення Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя проти позову ОСОБА_1 (а.с. 37) та заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Позивач працювала у закладах охорони здоровя м. Запоріжжя, а саме: з 24.08.1987 р. по 08.08.1988 р. на посаді молодшої медичної сестри клінічного пологового буднику № 5; з 09.08.1988 р. по 15.11.1994 р. у міській лікарні № 3 на посадах санітарки та медичної сестри; з 16.11.1994 р. по 05.05.1996 р. працювала на посаді медичної сестри обласної стоматологічної поліклініки Орендного науково-виробничого медичного підприємства «Дентакор». З 06.05.1996 р. вказане підприємство перейменовано в Закрите акціонерне товариство «Дентакор»; з 06.05.1996 р. по 13.11.2006 р. працювала на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор»; з 14.11.2006 р. по 07.09.2009 р. працювала на посаді медичної сестри по стоматології у ВАТ «Запорізька обласна стоматологічна поліклініка»; з 07.09.2009 р. працювала на посаді медичної сестри стоматології до ВАТ «Запорізька обласна стоматологія» у звязку з переводом до ВАТ «Запорізька обласна стоматологічна поліклініка». З 15.03.2011 р. ВАТ «Запорізька обласна стоматологія» перейменовано у ВАТ «Запорізька обласна клінічна стоматологічна поліклініка».

27.03.2015 р. позивач звільнилась з посади медичної сестри ВАТ «Запорізької обласної клінічної стоматологічної поліклініки» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 8-9).

30.03.2015 р. позивач звернулась до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

02.04.2015 р. відповідачем за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 було прийнято рішення № 34 про відмову у призначені пенсії через відсутність необхідного стажу за вислугу років (25 років). Періоди роботи позивача на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор» з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р. та з 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р. на думку відповідача не можуть бути зараховані до стажу роботи для визначення права на пенсію за вислугу років за відсутності у закладу охорони здоровя акредитаційного сертифікату (а.с. 21-22).

Вирішуючи питання правомірності прийнятого відповідачем рішення, суд виходить з наступного.

Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що у такому випадку трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909, право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санаторно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство «Дентакор» зареєстровано (включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) 15.07.1994 р. (а.с. 14) і здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами цього закладу 17.04.1996 р. та зареєстрованого розпорядженням Запорізької міської ради №778р від 30.04.1996р. (а.с.10-12). Основними видами діяльності даного закладу є стоматологічна та медична практика.

Згідно з архівною довідкою вказаний заклад мав наступні найменування: з 1953 р. - стоматологічна поліклініка №1, з 17.11.1961 р. - обласна стоматологічна поліклініка Запорізького обласного відділу охорони здоровя Міністерства охорони здоровя України, з 14.03.1991 р. - обласна стоматологічна поліклініка Орендного науково-технічного медичного підприємства «Дентакор», з 30.04.1996р. - Закрите акціонерне товариство «Дентакор» м. Запоріжжя (а.с. 15).

Вказане підприємство отримувало ліцензії Міністерства охорони здоровя на право провадження підприємницької діяльності виду «Медична практика»: серії АЗ № 021220 від 22.12.1997 р. (строк дії 3 роки); серії АА № 010663 від 30.11.2000 р. (строк дії з 30.11.2000 р. по 30.11.2003 р.); серії АА № 628665 від 11.11.2003 р. (строк дії з 11.11.2003 р. по 11.11.2006 р.)(а.с. 18-20).

Також Міністерством охорони здоровя ЗАТ «Дентакор» було видано: акредитаційний сертифікат вищої категорії серії МЗ № 001248 від 21.12.1999 року, термін дії до 21.12.2002 року (а.с. 16) та акредитаційний сертифікат вищої категорії серії АА № 001806 від 12.09.2006 р., термін дії до 12.09.2006 р. (а.с. 17).

Згідно з довідкою № 24/5155 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) видами діяльності ЗАТ «Дентакор» є: стоматологічна практика, медична практика, оптова торгівля фармацевтичними товарами й ортопедичними виробами, ІНФОРМАЦІЯ_1, діяльність, повязана з забезпечення догляду за тілом (а.с. 14).

Положенням ст.ст. 3, 16 «Основ законодавства України про охорону здоров'я», введених в дію Постановою Верховної Ради України від 19 листопада 1992 року № 2802-XII, визначено, що закладами охорони здоров'я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом надання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я.

Цією ж статтею визначено, що заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Заклад охорони здоров'я здійснює свою діяльність на підставі статуту, що затверджується власником або уповноваженим ним органом.

Необхідною умовою створення закладів охорони здоров'я є їх державна реєстрація та акредитація, порядок якої визначається актами законодавства України.

Офіційним визнанням статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності, відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року N 765 (із змінами та доповненнями), є державна акредитація закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я. Акредитація проводиться один раз на три роки, перша акредитація закладу проводиться не пізніше ніж через два роки від початку здійснення діяльності.

Таким чином, проведення державної акредитації лише визначає наявність в медичному закладі умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, причому цей рівень не може бути нижчим, ніж рівень спроможності, який визначається при видачі ліцензії. Тобто, сам факт отримання ліцензії на здійснення певного виду господарської діяльності вже свідчить про спроможність закладу охорони здоров'я провадити діяльність на певному рівні.

Як зазначено вище ЗАТ «Дентакор» отримало ліцензії на зайняття медичною практикою.

Суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив у включенні до пільгового трудового стажу періоди роботи позивача з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р., з 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р. на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор» з причин відсутності в цей період акредитації вказаного медичного закладу, оскільки на працівника медичного закладу не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоровя. Крім того, проходження акредитації є лише підтвердженням умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання стандартів у сфері охорони здоровя, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам, в той же час спроможність закладу охорони здійснювати свою діяльність підтверджується виданою в установленому порядку ліцензії, а офіційне набуття статусу закладу охорони здоровя повязане з його державною реєстрацією, а не державною акредитацією, як вважає відповідач.

ЗАТ «Дентакор» - як заклад охорони здоровя створений в установленому законом порядку, має державну реєстрацію та діє на підставі Статуту. Суду були надані як акредитаційні сертифікати, так і ліцензії, видані ЗАТ «Дентакор» на здійснення ним медичної практики. При цьому, акредитаційні сертифікати були видані перший в 1999 р. (граничний строк проведення першої акредитації 2000 р.), наступний в 2003 р., строк дії їх становив 3 роки, що відповідає вимогам Порядку державної акредитації закладу охорони здоровя, затвердженого постановою КМУ №765 від 15.07.1997 р. Закінчення строку дії попереднього сертифікату і неотримання в період певного часу наступного сертифікату, на думку суду, не може впливати на зарахування чи не зарахування цього періоду часу в пільговий стаж роботи працівника. Тому суд вважає, що періоди роботи позивача з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р., з 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р. на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор» повинні бути зараховані в трудовий стаж, що дає їй право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи викладене, Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя неправомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії, оскільки на працівника медичного закладу не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоров'я, тому рішення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя № 02.04.2015 р. № 34 підлягає скасуванню із зобовязанням відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.03.2015 р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 7, 86, 158-163, 254 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя № 02.04.2015 р. № 34 щодо відмови у призначені пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді медичної сестри ЗАТ «Дентакор» з 06.05.1996 р. по 20.12.1999 р., з 22.12.2002 р. по 11.09.2003 р. та з 13.09.2006 р. по 13.11.2006 р.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до вимог п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.03.2015 р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Л.Шалпегіна