Справа № 810/2293/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2293/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року 810/2293/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ПЕРЕМОГА-ТРЕЙД» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач в судове засідання, про яке був повідомлений належним чином, не з?явився. Однак подав до суду письмові заперечення проти позову, які становлять витяг з податкового законодавства та твердження про порушення позивачем статті 200 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні значення рядка 23.1 податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року на суму 1 042 535 грн. Однак заперечення не містять спростувань доводів позовної заяви, тобто – не є заперечення на позовну заяву розумінні статті 71 КАС України, а є лише формальним запереченням проти задоволення позовних вимог. Окрім того, відповідачем не подано ніяких документів щодо обставин справи, як і не заявлено про необхідність дослідження таких документів. Таким чином відповідачем було проігноровано вимоги статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

З метою виправлення допущених помилок в декларації з ПДВ за травень 2014 позивачем подав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок. Дана обставини не була ніяким чином спростована відповідачем, як не було і надано пояснень чи було враховано виправлення в декларації відповідачем про проведенні перевірки, а якщо не було враховано – які підстави такого неврахування.

В серпні 2014 позивачем було отримано оскаржуване рішення - про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі – ПДВ) в розмірі 1 343 168,75 грн., з яких сума завищеного бюджетного відшкодування становить 1 042 535,00грн. (основний платіж), а 260 633,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Відповідачем у справі було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ за травень 2014 року. За наслідками вказаної перевірки складено Акт від 17.07.2014 року за №204/15- 2/33402096 (далі – Акт перевірки), за висновками якого встановлено порушення п.200.4; п.200.6; п.200.7; п.200.8 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1 343 168,75 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, - у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, - якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України (в редакції цієї статті станом на час винесення оскаржуваного рішення), - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З вищенаведеного вбачається, що платник податку ПДВ, у разі підтвердженого податковою накладною придбання товарів/послуг, має право віднести ПДВ з такого придбання до податкового кредиту у податковому періоді, коли відбулось таке придбання. У разі, коли податковий кредит платника ПДВ не перекривається зобов?язаннями з ПДВ цього платника податку, - від?ємне значення з ПДВ при умові фактичної його сплати постачальникам або до Державного бюджету може бути заявлене до бюджетного відшкодування у наспаних податкових періодах.

Також відповідно до п.50.2. ст.50 Податкового кодексу України, - платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

З вищезазначеної норми слідує вирішення законодавцем питання щодо права (його відсутності) платника податку на подачу уточнюючої декларації. Слідуючи принципу правової визначеності, який закріплений на рівні практики Європейського суду з прав людини, - суд приходить до висновку, що добросовісне виконання такої норми щодо платників податків може мати місце лише за умови їх поінформованості або доступу до такої інформації - щодо обставин, викладених в диспозитивній частині цієї норм.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем були проведена камеральна перевірка позивача, про яку платник податків не повідомлявся, а тому на момент подачі уточнюючої декларацій позивач не міг знати про їх проведення.

Так не володіючи відомостями щодо проводження камеральної перевірки, позивач не міг застосувати п.50.2. ст.50 Податкового кодексу України, а відтак його дія по поданню уточнюючої декларації не може вважатись протиправною, та повинна була знайти вирішення відповідачем в порядку та спосіб, передбачений законодавством. Однак відповідач ніяких пояснень, щодо поданої позивачем уточнюючої декларації суду не надав. Відповідно, оскаржуване рішення, винесене відповідачем за умов не вчинення ним всіх необхідних дій, які зумовлюють правомірність такого рішення, а тому - порушенням принципів обґрунтованості та добросовісності правомірного рішення, закріплених в ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, - є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім того, зі змісту п.50.2. ст.50 Податкового кодексу України, слідує заборона на подачу уточнюючої декларації під час перевірки, а не після її завершення.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.