Справа № 286/1511/15-а
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1511/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Олех Ю. М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо не включення періоду проживання позивача, як особи, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення для розрахунку зниження пенсійного віку на 6 років згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах; зобовязати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, який має стаж роботи не менше 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, період роботи з 30.09.1999 року по даний час; зобовязати відповідача зарахувати позивачу період проживання в м.Овруч, як особі, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення для розрахунку зниження пенсійного віку на 6 років згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати відповідача призначити пенсію із зниженням пенсійного віку на 6 років та на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, який має стаж роботи не менше 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, з моменту звернення, мотивуючи тим, що він є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС у 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням, постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в зоні радіоактивного забруднення та гарантованого добровільного відселення; з 30.09.1999 року по 10.07.2009 року працював на посаді електрогазозварювальника ВАТ (ПАТ) «Овруцький молочноконсервний комбінат», відтак, був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, однак атестація робочого місця позивача не проводилась, що встановлено рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.04.2015 року у справі № 286/8304/14-ц; тому, враховуючи, що обов'язок проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств, і її не проведення або неналежне проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач вважає, що має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пільгових умовах; однак, відповідач відмовив йому у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність первинних документів, які підтверджують факти постійного проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення в певний період, зокрема факти зайняття позивачем пільгових посад, передбачених у Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не скерував, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Позивач, який прибув в судове засідання наполягає на розгляді справи за відсутності відповідача та просить суд задоволити позовні вимоги повністю.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач при досягненні 53річного віку, що підтверджується копією паспорта серія ВМ 903386 згідно з ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у жовтні 2014 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії.

З листа ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області № В-48/02 від 29.10.2014 року вбачається, що відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, посилаючись на відсутність необхідних документів, які б підтверджували факти постійного проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення в певний період, оскільки зазначені в довідках роботодавця посади позивача не відповідають посадам зі Списку №2, затвердженого Постановою КМ України від 16.01.2003 року № 36.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так в частині 2 статті 55 Закону зазначено, що потерпілим, внаслідок Чорнобильської катастрофи, які, працювали або проживали, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення, пенсії надаються із зменшенням не більше ніж на 6 років пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, за умови, якщо ці особи проживали або працювали на відповідній території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 року не менше 3-х років. Першопочаткова величина зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи але не більше 6 років.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності у них страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п.«ґ» п.7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

При цьому, згідно з п.38 Порядку орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.09.1996 року отримав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серія Б №188811 (категорія 3). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 постанови Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з ст.10 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 видача посвідчень провадиться зокрема іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необгрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, доказів протилежного суду не надано, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач згідно з абз.3 п.3 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51, станом на 01.01.1993 року прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Таким чином, першопочаткова величина зниження пенсійного віку 3 роки є встановленою. До матеріалів справи долучено також копії й інших первинних документів, зокрема трудової книжки, що підтверджують факт постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення. Однак, такі документи є лише підставами для визначення в установленому порядку відповідного статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи.

Окрім того, з копії паспорта позивача ВМ 469761 вбачається, що він прописаний в м.Овруч з 30.01.2001 року.

Як зазначено у п.10 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 червня 2006 року, на сторінках від одинадцятої до шістнадцятої проставляється штамп реєстрації місця проживання, які заповнюються відповідно до поданих документів. При обміні паспорта відомості про реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання переносяться з паспорта, що підлягає обміну.

Дата реєстрації місця проживання позивача також ніким не оспорювалась. Доказів протилежного суду не надано.

Стосовно додаткового строку зменшення пенсійного віку, а саме 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але в загальному з урахуванням першопочаткової величини, не більше 6 років, то позивач отримав це право, оскільки з 30.01.2001 року по даний час проживає в м.Овруч, яке згідно Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ України № 17 від 12.01.1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення .

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на призначення пенсії за віком зі зниженням, встановленого ст.26 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 6 років.

Відповідно до правових норм, які закріплені в ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Для пенсій за віком вказаними нормами передбачено більш ранній строк, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії у жовтні 2014 року при досягненні ним 53-річного віку, тобто до досягнення ним 54-річного віку 11.08.2015 року, що дає підстави суду дійти висновку про те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передчасно.

Вказана передчасність звернення за призначенням пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років була зумовлена тим, що позивач, на його думку, має також право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки протягом 1999-2009 років, працюючи газоелектрозварювальником на ВАТ (ПАТ) «Овруцький молочноконсервний комбінат», він був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, що відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» дає право на призначення пільгової пенсії за віком після досягнення 55 років при стажі роботи не менше 25 років, з них 12 років і 6 місяців на зазначених роботах.

Як зазначалось вище, листом № В-48/02 від 29.10.2014 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на пільгових умовах, посилаючись на відсутність необхідних документів, які б підтверджували факти постійного проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення в певний період, оскільки зазначені в довідках роботодавця посади позивача не відповідають посадам зі Списку №2, затвердженого Постановою КМ України від 16.01.2003 року № 36.

Згідно з ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено підстави надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Зокрема відповідно до п.б ст.13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, передбачена посада електрогазозварника у ливарному виробництві та в інших професіях з оброблення металу, а також у виробництві неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.04.2015 року у справі № 286/8304/14-а, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Овруцький молочноконсервний комбінат», третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, про визнання факту роботи на посаді електрогазозварювальника

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.04.2015 року у справі № 286/8304/14-а, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до записів трудової книжки 30.09.1999 року був прийнятий на роботу газоелектрозварювальника у ВАТ «Овруцький молочноконсервний комбінат» та 10.07.2009 року був звільнений у зв'язку із скороченням штату. Наказом ВАТ «Овруцький Молококонсервний комбінат» за №96 від 28.09.1999 року він був прийнятий на роботу газоелектрозварювальником РМУ по 4-му тарифному розряду з 30.09.1999 року. Згідно з наказом №29 від 02.04.2001 року ОСОБА_1 був присвоєний 5-й розряд газоелектрозварювальника. Наказом за №167 від 05.11.2002 року у зв'язку з виробничою необхідністю введено в штат консервного цеху професія газоелектрозварювальника 5-го розряду і переведено на неї ОСОБА_1, газоелектрозварювальника ремонтно-механічної дільниці. Наказом №37-к від 10.07.2009 року звільнено ОСОБА_1, електрогазозварювальника 10.07.2009 року у зв'язку зі скороченням штату працівників. Наказом №179 від 02.11.2004 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» було затверджено перелік робочих місць, працівникам яких за результатами атестації підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в шкідливих і важких умовах праці за списком №2 (додаток №1). Згідно з додатком №1 до даного переліку увійшов електрогазозварювальник ремонтно-механічної дільниці. Згідно з висновком державної експертизи умов праці, умови праці працівників зайнятих у технологічному процесі на атестованих робочих місцях у ВАТ «Овруцький МКК» відносяться до шкідливих і важких, та особливо шкідливих і особливо важких. Однак, на момент проведення атестації, ОСОБА_1 працював у консервному цеху з 05.11.2002 року та атестація саме його робочого місця не проводилась. У відповідності до довідки № 130 від 27.06.2014 року виданої Овруцьким молочно-консервним комбінатом, ОСОБА_1 працював повний робочий день в ПАТ «Овруцький МКК» в період з 30.09.1999 року по 10.07.2009 року виконував газо-, та електрозварювальні роботи будь-якої категорії та складності за посадою газоелектрозварювальник р.н.750, зайнятий різанням та ручним зварюванням, що передбачено Списком №2 розділ ХХХІІІ, код КП 003-95, затвердженим Постановою КМ України від 16.01.2003 року № 36 за період з 30.09.1999 року по 10.07.2009 року. Із свідоцтва, виданого ОСОБА_1, вбачається, що останній проходив навчання по професії електрогазозварювальник. Товариство «Овруцький молочноконсервний комбінат» змінило організаційно-правову форму Відкритого акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство. З наведеного суд дійшов висновку, що в період своєї роботи на ПАТ «Овруцький молочноконсервний комбінат» з 30.09.1999 року по 10.07.2009 року ОСОБА_1 виконував газо-, та електрозварювальні роботи будь-якої категорії та складності. Однак підстав та доказів того, що він працював на посаді саме електрогазозварювальника не встановлено. Відтак, з огляду на те, що позивачем документально не підтверджені відомості, що він працював на посаді електрогазозварювальника, суд у справі № 286/8304/15-а дійшов висновку, про відсутність правових підстави для встановлення та визнання даного факту, а відтак відмовив в позові.

Як встановлено рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.04.2015 року у справі № 286/8304/14-а та зазначено позивачем у позовній заяві, у ВАТ «Овруцький молочноконсервний комбінат» проводилась атестація робочих місць працівників за умовами праці, однак атестація саме робочого місця позивача не проводилась. Відтак, позивач вважає, що непроведення атестації його робочого місця не може позбавити його, як громадянина, конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки обов"язок проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Оцінюючи доводи позивача, суд дійшов наступних висновків.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, у постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року.

Із матеріалів даної справи не вбачається проведення атестації робочого місця позивача.

З огляду на наведене, відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах є обґрунтованою та відповідає вимогам закону.

Адміністративний позов поданий позивачем в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст.99 КАС України, оскільки відповідачем відмовлено позивачу у призначення пенсії листом № В-48/02 від 29.10.2014 року, а позов подано до суду 16.04.2015 року.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 73,08 грн.

Відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Тому керуючись ст.ст.8-11, 18, 71, 86, 99, 122, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана через Овруцький районний суд Житомирської області в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3