Справа № 2а-3743/12/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 9104/125518/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкової вимоги №399 від 08.09.2011 р., -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 28.04.2012року звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкової вимоги №399 від 08.09.2011 р. У судовому засіданні проведено заміну відповідача на Державну податкову інспекцію у Залізничному районі Львівської області Державної податкової служби. Залучено Львівську міську раду в якості третьої особи на стороні відповідача.

Позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.11.2010 року продав гр. ОСОБА_2 цегляні складські приміщення та гаражі у АДРЕСА_1. Цього ж дня позивач склав заяву про відмову від договору оренди земельної ділянки, на якій розміщувався предмет продажу, та скерував її відповідачу та у Львівську міську раду. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України Про оренду землі відбувся перехід права на оренду земельної ділянки. Платником податку за земельні ділянки з дати реєстрації права на нерухоме майно, а саме з 24.11.2010 року, є ОСОБА_2 Таким чином, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкова вимога №399 від 08.09.2011 р. підлягають скасуванню.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року позовну заяву задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкову вимогу № 399 від 08.09.2011 р.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно договору оренди землі від 17.06.08 року гр. ОСОБА_1 (орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,0919 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 424 155,26 гривень. Орендна плата вноситься орендарем в розмірі 12 724,66 грн. в рік, що становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 54.3.3. ст. 54 Податкового кодексу України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

Підпунктом 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У відповідності до п.п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування І 5а/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Так, із врахуванням вищевикладеного ДПІ у Залізничному районі м, Львова було винесено податкове повідомлення - рішення від 30.05.2011 р. №, яким визначено гр. ОСОБА_1 суму податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 15 523,68 грн. ( граничний строк сплати - 30.08.2011 р.)

Відповідно до п.41.1 та п. 41.5 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Станом на 08.09.2012 р. у відповідності до поданої звітності та відомостей про сплату, згідно карток особових рахунків за гр. ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 11 669,83 грн.

Держава зацікавлена у належній поведінці суб'єктів цивільно-правових відносин, яку вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах. Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України за платником податків закріплено податковий обовязок обчислити, задекларувати або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Так, на виконання п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, яка зазначає про те, що у разі коли платник податків не . сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкову вимогу, ДПІ у Залізничному районі м. Львова на адресу ОСОБА_1 направлялась податкова вимога від 08.09.11 №399 на суму 11669,83 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що згідно земельно-кадастрових даних та відомостей, отриманих від Львівської міської ради ( лист від 31.01.2012 р та від 11.05.2012 р.) землекористувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 0,0919 га. є ОСОБА_1 згідно договору від 17.06.2008р., укладеним позивачем з Львівською міською радою про платне користування земельною ділянкою, який є чинним та за згодою сторін не розривався.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок та землекористувачі (ст. 269), а об'єктом оподаткування визначено земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270). Згідно зі п. 287.6 ст. 287 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, при переході права власності на будівлю, споруду переходить право на земельну ділянку. При цьому при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Тобто в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкової вимоги №399 від 08.09.2011 р.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до Закону України Про оренду землі відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності ( ст.1 Закону). Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності ( ст.3 Закону).

01.07.2002 року між Львівською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 0,0919 га для обслуговування виробничих приміщень терміном на 5 років. Ухвалою сесії Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1222 продовжено позивачу на 10 років термін оренди вищевказаної земельної ділянки. 17.06.2008 року між Львівською міською радою та позивачем укладено договір оренди даної земельної ділянки терміном на 10 років.

23.11.2010 року позивач продав гр. ОСОБА_2 цегляні складські приміщення та цегляні гаражі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

23.11.2010 року позивач відмовився від договору оренди земельної ділянки на користь ОСОБА_2 у звязку з продажем нежитлових приміщень, які розташовані на даній земельній ділянці, про що склав відповідну нотаріально завірену заяву, яку скерував у Львівську міську раду та ДПІ у Залізничному районі м. Львова. Дані адресати отримали таку заяву позивача, що підтверджено відповідними довідками, наявними в матеріалах справи.

Державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення вчинено 24.11.2010 року згідно витягу №28117.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Ст.31 Закону України Про оренду землі однією з підстав припинення договору оренди землі є набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Згідно ч.1,2 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Розділом XIII "Плата за землю" Податкового кодексу України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок та землекористувачі (ст. 269), а об'єктом оподаткування визначено земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270). Згідно зі п. 287.6 ст. 287 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, при переході права власності на будівлю, споруду переходить право на земельну ділянку. При цьому при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Тобто в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.05.2011 року та податкової вимоги №399 від 08.09.2011 р.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2012 року у справі № 2а-3743/12/1370 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар