Справа № 345/2267/14-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/6956/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Качмара В.Я., Гінди О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязати здійснити перерахунок і виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 17.03.2011 року звернулася до суду з вказаним вище позовом та просила визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період із 01.01.2014 року згідно ст.15 Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII і в подальшому при зміні розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років проводити її перерахунок і виплату.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.06.2014 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради провести на користь позивача перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.01.2014 року по досягненню дітьми трьохрічного віку, або до змін у чинному законодавстві у розмірі, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст.15 Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII. Постанову допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так , як апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач є матір'ю двох малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично здійснює за ними догляд.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, частиною 1 статтею 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені відповідні зміни до Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в тому числі й пункту 25 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо виключення статей 40-44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми".

Частиною третьою статті 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2011 рік"(Закон № 2154-VI) було визначено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" №2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених КМ України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою КМ України від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону України "Про допомогу сім'ям з дітьми" (пункт 1 Порядку). Новий акт Уряду на виконання статті 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" не приймався.

Таким чином, з 1 січня 2011 року існує дві законодавчі норми щодо виплати допомоги по догляду за дитиною у розмірах, передбачених Законом України "Про допомогу сім'ям з дітьми" №2811-ХII та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" № 2240-ІІІ.

Законами України про Державний бюджет на 2013-2014 роки будь-яких змін чи обмежень у застосуванні статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" не встановлено та не визначено іншого порядку і розміру виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Така правова позиція за аналогічною справою викладена в постанові Верховного Суду України від 22.04.2014 року у справі № 21-73а14. А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по досягненню дітьми трьох річного віку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.06.2014 року у справі №345/2267/14-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В.Ніколін

Судді В.Я.Качмар

О.М. Гінда