Справа № 813/7172/14
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 876/3488/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.

Cуддів Хобор Р.Б., Попко Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 року у справі за позовом Державного підприємства «Арена Львів», до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, представник - не прибув про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними і скасування постанов про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В :

22.10.2014 року Державне підприємство «Арена Львів» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, яка полягала у недоведенні до відома ДП «Арена Львів» копій постанов Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору та визнати протиправними і скасувати постанови Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 42486433 від 24.03.2014 року, ВП № 43744759 від 09.07.2014 року, ВП № 44590982 від 11.09.2014 року, ВП № 44365900 від 22.08.2014 року, ВП № 44664623 від 18.09.2014 року, ВП № 44221340 від 15.08.2014 року, ВП № 44072552 від 13.08.2014 року, ВП № 41509370 від 28.01.2014 року, ВП № 42735235 від 09.04.2014 року.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірні постанови про стягнення виконавчого збору є протиправними та такими, що не ґрунтується на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчим збором є санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Однак, на думку позивача, державним виконавцем, як цього вимагає Закон України «Про виконавче провадження», не з'ясовано поважності причин добровільного невиконання боржником виконавчого документа, державний виконавець не пересвідчився чи здійснювалися позивачем реальні дії, спрямовані на виконання судового рішення у встановлений постановами про відкриття виконавчого провадження строк та не вчинено жодних дій щодо його примусового виконання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у недоведенні до відома Державного підприємства «Арена Львів» копій постанов про стягнення з боржника виконавчого збору.та скасовано постанови Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 42486433 від 24.03.2014 року, ВП № 43744759 від 09.07.2014 року, ВП № 44590982 від 11.09.2014 року, ВП № 44365900 від 22.08.2014 року, ВП № 44664623 від 18.09.2014 року, ВП № 44221340 від 15.08.2014 року, ВП № 44072552 від 13.08.2014 року, ВП № 41509370 від 28.01.2014 року, ВП № 42735235 від 09.04.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанову суду першої інстанції оскаржив заступник прокурора Львівської області, подавши на неї апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що Львівським окружним адміністративним судом при постановленні рішення не взято до уваги та не проаналізовано вимоги чинного законодавства, а саме вимог ст..28 Закону України «Про виконавче провадження», де чітко встановлено, що підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником виконавчого документа у строк, встановлений для його добровільного виконання, виконавчий збір стягується незалежно від того чи вчинялися виконавчі дії.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У справі встановлено, що 10.10.2014 року директор ДП «Арена - Львів» звернувся до державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Рудницької М.О. із листом № 2014/425 про надання для ознайомлення копій постанов про стягнення з боржника судового збору, які були надані державним виконавцем 10.10.2014 року представнику підприємства для ознайомлення.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 25 цього ж Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 27 цього ж Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 цього ж Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 31 цього ж Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом враховуються обґрунтування позивачем та його представником позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування спірних постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки виконавчим збором є санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Відповідно, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до видів відповідальності за невиконання самостійно та за невиконання без поважних причин виконавчого документу.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 25 Закону «Про виконавче провадження», і був нереальним.

На думку суду першої інстанції, сплив строку на добровільне виконання рішення суду не може бути достатньою правовою підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки позивачем докладалося всі необхідні зусилля та вчинялося дії щодо виконання рішень Господарського суду Львівської області про стягнення заборгованості на користь контрагентів позивача у встановлений державним виконавцем в постановах про відкриття виконавчого провадження строк.

Згідно п. 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції застосовано норми законодавства які втратили чинність, а с аме суд посилається на п.4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 745/5, де державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямованні на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

На думку колегії суддів даний висновок суду є хибним, оскільки питання організації виконання рішення суддів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 відповідно до якої Інструкція про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 втратила чинність.

Підпунктом 3.7.1 пункту 3.7 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документу державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається його розмір, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній справі боржник не скористався правом статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» про відкладення провадження виконавчих дій відповідно до якої за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем вчиненні усі передбачені дії щодо примусового виконання рішення суддів, а відповідно і постанови про стягнення виконавчого збору винесені відповідно до норм законодавства, а тому на думку колегії суддів постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи, тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області - задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 року у справі № 813/7172/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді: Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2015 року