Справа № 808/4511/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/4511/13-а

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року справі №808/4511/13-а за позовом Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про скасування рішень про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення суб’єкта владних повноважень прийняті на підставі п.3 ч.9 ст.106, п.6 ч.2 ст.17 та п.1 ст.19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, проте частини 1-9 ст. 106, статті 17 та 19 вказаного Закону втратили чинність з 01.01.2011, відповідно до Заключних і перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 8 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, заявлений позов задоволений. Скасовані рішення управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області від 09.04.2013року №272, №273, №274.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами планової перевірки з питань дотримання вимог законодавства за період 01.01.2002 до 31.01.2013 року щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до Державного реєстру загальнообов’язкового державного соціального страхування складений акт №15 від .8.03.2013 року.

Перевіркою встановлено: за липень 2010 року занижений фонд оплати праці на суму 12 055,79 грн. по тарифу 33,2%, внаслідок чого занижені страхові внески на загальну суму 4 243,64 грн. (в тому числі по тарифу 33,2% - 4 002,52 грн. по тарифу 1-5% - 241,12 грн.); за серпень 2010 року занижений фонд оплати праці на суму 2 013,79 грн. по тарифу 33,2%, внаслідок чого занижені страхові внески на загальну суму 708,86 грн. (в тому числі по тарифу 33,2% - 668,58 грн. по тарифу 1-5% - 40,28 грн.).

Встановлено заниження страхових внесків на суму 4952,49 грн. (4243,64 грн. + 708,86грн. = 4952,49 грн.), відповідно управлінням позивачу вказану суму донараховано.

Встановлені порушення позивачем не заперечуються.

На підставі акту документальної перевірки від 18.03.2013 №15 УПФУ в Вільнянському районі Запорізької області винесене рішення №272 від 09.04.2013 р. про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (витрат, доходу), на які нараховуються страхові внески, яким на підставі п.3 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 14 069,58 грн. на суму прихованої зарплати.

Рішенням від 09.04.2013 №273 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків застосовані фінансові санкції у розмірі 7 888,54 грн. на підставі п.4 ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” з питань правильності нарахування своєчасності і повноти перерахування страхових внесків, інших платежів до пенсійного фонду.

Рішенням від 09.04.2012 №274 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків застосовані фінансові санкції у розмірі 1 529,99 грн. на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” з питань правильності нарахування своєчасності і повноти перерахування страхових внесків, інших платежів до пенсійного фонду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався на ті обставини, що відповідачем встановлені порушення щодо заниження сум заробітної плати та заниження сум страхових внесків за липень-серпень 2010 р., коли діяла ч.9 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, тому при винесенні спірних рішень відповідач діяв у відповідності пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та їй облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування”.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов виходив з того, що прийнятті відповідачем у квітні 2013р. рішень про застосування штрафних санкцій за порушення норм закону, які на час прийняття таких рішень вже були виключені, та на підставі норми, яка також втратила чинність, що є порушенням вимог ч.2 ст.58 Конституції України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щдо законності рішень управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області №272, №273, №274 від 09.04.2013року які прийняті у зв’язку із заниженням позивачем заробітної плати у 2010 р..

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішеннями №272,№272,№274 від 09.04.2013 р. на підставі пунктів 3 та 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” за заниження позивачем сум заробітної плати та заниження сум страхових внесків за липень-серпень 2010 р. відповідачем застосовані фінансові санкції.

Згідно ч.2 ст.17 “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхувальник зобов’язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Частиною 6 статті 19 цього Закону встановлено, що страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Стаття 20 Закону визначає порядок обчислення та сплати страхових внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті зазначено, що страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частинами 1,2 5,9 статті 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (в редакції до 1 січня 2011 року) передбачалося, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов’язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі, обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

1 січня 2011 року набрав чинності Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” внесені зміни в Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, а саме: виключені частини 1-9 статті 106.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що закон, на підставі якого до позивача нараховані санкції, втратив чинність, а тому це рішення є протиправним.

Такі висновки суду є необґрунтованими.

Фактично апеляційний суд прийшов до висновку, що внесення змін шляхом виключення частин 1-9 статті 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” унеможливлює їх застосування після 1 січня 2011 року.

Проте, така позиція суду не узгоджується зі змістом пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, оскільки вказана норма передбачає вчинення органами Пенсійного фонду стягнення заборгованості із сплати страхових внесків та штрафних санкцій відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, тобто в порядку статті 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Колегія суддів не вбачає колізії в змісті пунктів 7 та 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 3 липня 2012 року у справі № 21-452а11.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог щодо скасування оскаржуваних рішень управління Пенсійного Фонду України в Вільнянському районі Запорізької області.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі з урахуванням вищенаведених обставин.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, але помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та помилкового скасування законного рішення суду першої інстанції, яке підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року скасувати, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 8 липня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: