Справа № 2а-9163/08/1370
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/15591/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2011

у справі №2а-9163/08/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські склопрозорі конструкції «ЄСКо»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2009, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2011, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Личаківському районі м.Львова від 16.05.2008 №/0/10756/23-2 про донарахування податкового зобов?язання з податку на прибуток в сумі 2630778,00 грн., у т.ч. основного платежу 1315389,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 1315389,00 грн. та №/0/10755/23-2 від 16.05.2008 про донарахування податкового зобов?язання з податку на додану вартість в частині 1495815,90 грн., у т.ч. основного платежу 997210,60 грн., штрафних (фінансових) санкцій 498605,30 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Сторони представників у судове засідання касаційної інстанції не направили, про час ті місце розгляду справи повідомлені. Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2006 по 31.12.2008, за результатами якої складено акт №161/23-2/32569502 від 18.04.2008.

Перевіркою встановлено, що в ІУ кварталі 2006 року позивачем придбано товар (віконні комплектуючі, фурнітура, тощо) у ТОВ «Агроспецселект XXI» на суму 2645878,64 грн.,у т.ч. ПДВ - 440979,77 грн. В бухгалтерському обліку дані операції відображені проводками ДТ 201 КТ 631, станом на 01.01.2007 кредиторська заборгованість за отримані ТМЦ становила 3056656,67 грн., та не була погашена до 31.12.2007.

Згідно з постановою Святошинського районного суду м.Києва №2а-121/2007 від 26.02.2007 визнано недійсним статут ТОВ «Агроспецселект XXI» з моменту державної реєстрації (12.11.2004), визнано недійсним статут ТОВ «Агроспецселект XXI» з моменту державної реєстрації (17.03.2006), та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №37670007 від 19.11.2004 з моменту внесення в Реєстр платників ПДВ, та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №37709860 від 22.12.2005 з моменту внесення в Реєстр платників ПДВ.

Відповідач вважає, що при наявності такого рішення Святошинського районного суду вказана вище заборгованість є безнадійною і підлягала включенню до валового доходу. А витрати по придбанню товару в ТОВ «Агроспецселект ХХІ» позивачем завищено внаслідок не підтвердження первинними документами. І, враховуючи наявність такого судового рішення, встановлено неправомірність віднесення до податкового кредиту сум з вартості придбаного товару.

Окрім того, відповідачем встановлено реалізацію навчально-виробничої майстерні за цінами нижчими за звичайні і відповідно за результатами перевірки податковим органом донараховано суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2008 №/0/10755/23-2 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1548006,00 грн. (в т.ч. 1032004,00 грн. - основного платежу, 516002,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій), та №/0/10756/23-2 про донарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 2630778,00 грн. (в т.ч. 1315389,00 грн. - основного платежу, 1315389 грн. - штрафних (фінансових) санкцій).

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог пп.1.22.1 п.1.22, п.1.25 ст.1, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено валовий дохід на 3056656,87 грн., то судова колегія вважає за необхідне погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, що зазначені висновки не знайшли свого підтвердження.

Згідно пп.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку - покупець зобовязаний збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій: або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією; або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Жодного з цих випадків у взаємовідносинах позивача з ТОВ «Агроспецселект ХХІ» не відбулося.

Статтею 609 Цивільного кодексу України визначено про припинення зобовязання ліквідацією юридичної особи.

Підстави ж припинення терміну позовної давності передбачені ст.264 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Підпунктом 1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, зокрема, що безповоротною фінансовою допомогою є сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, якщо по закінченні терміну позовної давності, загальний строк якого встановлюється в 3 роки, боржник не розрахувався за отримані раніше товари, сума його заборгованості за цими товарами є безповоротною фінансовою допомогою.

Таким чином, вартість отриманих позивачем послуг, набуває статусу безповоротної фінансової допомоги в податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, і підпадає під дію пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким визначено, що валовий дохід включає доходи з інших джерел, зокрема, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги.

За приписами ч.5 ст.111 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.59 Господарського кодексу України, юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 під терміном «позовна давність» розуміють строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 (три) роки.

Виходячи з викладеного, у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, підприємство повинне включити до валових доходів суми кредиторської заборгованості щодо якої закінчився термін позовної давності.

З огляду на що висновки податкового органу про необхідність віднесення позивачем до складу валового доходу кредиторської заборгованості в сумі 3056656,87 грн. у першому кварталі 2007 року не знаходять свого підтвердження.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при віднесенні до складу валових витрат декларації з податку на прибуток підприємств за четвертий квартал 2006 року 2204899 грн. за операціями з придбання ТМЦ у ТОВ «Агроспецселект ХХІ» та пп.7.2.3, 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту в розмірі 442456 грн. за наслідками цих операцій, то судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх безпідставність.

На час здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Агроспецселект ХХІ» було належно зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців».

Так, статтею 18 вказаного Закону (в редакції, що існувала на час вирішення спору) визначено: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Виходячи з викладеного висновки податкового органу, що позивач не підтвердив своє право на валові витрати та податковий кредит з огляду на визнання судом недійсними установчих документів його контрагента, який видав податкові накладні за цими господарськими операціями, оскільки ухвалене судом рішення та пов'язане з ним подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавили правового значення первинні документи, у т.ч. податкові накладні, видані у відповідності до вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за такими господарськими операціями.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) з метою оподаткування операцій з пов'язаними особами доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 цього Закону якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.2 цієї статті для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.

Відповідно до підпункту 1.20.5-1 цієї статті якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість» та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

За змістом пп. 1.20.8 цієї ж статті обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено договір купівлі-продажу від 08.10.2007 ВЕХ №708192 з Литвин Ю.М., предметом продажу якого є навчально-виробнича майстерня загальною площею 2483,1 кв.м., яка розташована у м.Львові по вул.Пасічна, 93, ціна договору визначена в розмірі 173967 грн., що відповідає експертній оцінці вартості навчально-виробничої майстерні.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України не доведено, що ціна договору не відповідає рівню звичайних цін.

При цьому судами попередніх інстанцій правильно зазначено про помилкове застосування відповідачем до спірних відносин п.4.9 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки безоплатної передачі позивачем основних фондів особі, не зареєстрованій платником податку, не встановлено.

Доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не можуть бути підставою для їх скасування з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2009 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2011 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун