Справа № 804/6294/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 червня 2015 р. справа № 804/6294/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Квасові В.П.

представник позивача не прибув

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (код 08004581) про визнання рішення № 1804 від 29.04.2015 р. протиправним, та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

14 травня 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати рішення № 1804 від 29.04.2015 року Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська таким, що порушує право згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_1 на приватизацію займаної квартири;

- скасувати рішення № 1804 від 29.04.2015 року;

- зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вжити заходів, передбачених цим законом щодо приватизації квартири, яку ОСОБА_1 займає на підставі ордера № 1136 від 22.12.1992 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська із заявою про приватизацію займаної квартири, проте останнім було прийнято рішення № 1804 від 29.04.2015 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в приватизації займаного житла. Вважає, що посилання відповідача на те, що згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, розташовані на територіях закритих військових поселень, згідно Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська, а також на те, що начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України генерал-полковником ОСОБА_2 в серпні 2013 року був затверджений перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд, до якого увійшли смт. Черкаське та смт. Гвардійське, та у примітках до якого вказано, що житловий фонд зазначених військових містечок не підлягає передачі органам місцевого самоврядування та приватизації, є необґрунтованими. Позивач вважає, що відповідачем було порушено права позивача, позивач правом на приватизацію займаного житла, передбаченим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не скористався, отже відповідач не мав права відмовити позивачу у приватизації займаного житла.

04.06.2015 року на адресу суду представником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська було надно письмове клопотання про закриття провадження у адміністративній справі.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що за змістом позовних вимог позивачем оскаржується рішення відповідача, як органу приватизації, про відмову у приватизації житла державного житлового фонду, в якому проживає позивач, отж, вбачається спір про право на приватизацію житла. За вказаних обставин даний спір не підсудний адміністративному суду, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а виникають із житлових відносин, отже, повинен вирішуватися місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Сторони у судове засідання 05.06.2015 року не прибули.

02.06.2015 року позивачем було подано клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

05.06.2015 року представником відповідача надано до суду заяву про розгляд справи без уповноваженого представника, клопотання про закриття провадження у справі підтримує.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Також частиною 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Слід зазначити, що законодавство не містить визначення терміну публічно-правовий спір.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору необхідно враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Також слід звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Згідно інформаційного листа Верховного Суду України від 26 грудня 2005 року № 3.2.-2005 Щодо застосування господарськими судами України положень процесуального законодавства стосовно розмежування компетенції між спеціалізованими адміністративними і господарськими судами необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться при здійсненні управлінських функцій, та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів вказано, що справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. З огляду на положення частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України спори, в яких урегульовані нормативно визначеною процедурою управлінські дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з реалізацією житлових прав фізичних осіб (щодо обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нагляду і контролю за забезпеченням реалізації права громадян України на житло, додержання правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків тощо), є публічно-правовими і розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків) тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи положення статті 1 Цивільного процесуального Кодексу України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного законодавства.

Згідно приписів статей 1, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду", метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України, яка включає в себе ряд заходів, в тому числі і розгляд відповідних заяв та прийняття відповідних рішень.

Як вбачається зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, остання фактично оскаржує рішення № 1804 від 29.04.2015 року, прийняте Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська, як органу приватизації, яким відмовлено у приватизації житла державного житлового фонду, у якому проживає позивач.

Виходячи з системного аналізу вказаних законодавчих актів та матеріалів справи, вбачається, що в даному випадку між позивачем та відповідачем виник спір про захист права конкретної фізичної особи на одержання житла в приватну власність, шляхом приватизації який є не публічним, а приватноправовим.

До того ж, у відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до статті 15 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що дана справа не є публічно - правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), визначеної пунктом частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України. Компетенція адміністративних судів, встановлена в статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на даний спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органу державної влади, зазначеного в якості відповідача, а в даних правовідносинах відповідач не здійснює владну управлінську функцію.

Отже, дана справа підсудна місцевому загальному суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України, а клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про закриття провадження у адміністративній справі є таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 73,08 грн., що документально підтверджується квитанцією № 1/243 від 14.05.2015 року.

На підставі частини 7 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Виготовлення ухвали у повному обсязі відкладено на 10 червня 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини ухвали в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 18, 49, 87, 94, 112, 122, 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (код 08004581) - задовольнити.

Закрити провадження у адміністративній справі № 804/6294/15 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська (код 08004581) про визнання рішення № 1804 від 29.04.2015 р. протиправним, та зобовязання вчинити певні дії.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; індекс 51270, АДРЕСА_1) судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Розяснити позивачу право на звернення із зазначеною позовною заявою до місцевого загального суду, за місцезнаходженням відповідача, в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали про закриття провадження у справі надіслати всім сторонам по справі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 10 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3