Справа № 815/5512/14
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
09 червня 2015 р. Справа № 815/5512/14
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації, треті особи Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Міністерство культури України, відділ Держземагенства у м. Білгороді-Дністровському Одеської області Головного управління Держземагенства в Одеській області Держземагенства України, товариство з обмеженою відповідальністю "Регіональне агентство з розвитку економіки", Білгород-Дністровська міська рада про скасування розпорядження, - апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року скасувала, прийняла нову постанову, якою задовольнила адміністративний позов ОСОБА_1 та скасувала розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №566/А-2009 від 28 липня 2009 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у постійне користування земельної ділянки загальною площею 16,6650 га Управлінню охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.
Задовольняючи апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване розпорядження Одеської ОДА прийнято:
- за відсутності повноважень на його прийняття, визначених п.12 Розділу Х "Перехідних положень" ЗК України;
- з порушенням ч.7 ст. 123 ЗК України (без отримання необхідного висновку Білгород-Дністровської міської ради);
- без врахування того, що виготовлення Проекту землеустрою було ініційовано Управлінням охорони обєктів культурної спадщини в Одеській області не на підставі відповідного рішення Білгород-Дністровської міської ради, що є порушенням п.2 "Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1094;
- без врахування того, що Проект землеустрою не був погоджений з землекористувачами, які є власниками нерухомого майна, що суперечить п.8 Порядку №1094 та без врахування того, що Проектом землеустрою не обґрунтовано достатньо, чому земля сторонніх землекористувачів обовязково підлягає наданню в користування УООКС ООДА, а не може залишитися в їхньому безпосередньому користуванні/власності з оформленням відповідних прав та обмежень на це.
Не погоджуюся з мотивами, які стали підставою для скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та відповідно задоволення адміністративного позову і скасування розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №566/А-2009 від 28 липня 2009 року, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно зі статтею 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.
Згідно ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" - усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам'ятки археології - поля давніх битв.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Кабінету міністрів України №1761 від 27 грудня 2001 року пам'ятка археології "Городище Тіра - Білгород" була внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як памятник історії.
Пунктом 6 Заходів з виконання Програми, які є додатком до Комплексної програми реставрації та використання Акерманської фортеці у м. Білгород-Дністровському, які затверджені постановою Кабінету міністрів України №57 від 21 січня 2004 року передбачено проведення комплексного впорядкування землекористування, оформлення документів, що встановлюють право володіння землею та відповідальним виконавцем визначено Одеську обласну державну адміністрацію.
На виконання п.6 вказаних Заходів з виконання Постанови Кабінету Міністрів України на замовлення Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації ТОВ "Регіональне агентство з розвитку економіки" виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки управлінню охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації для організації території памятки археології "Городище Тіра - Білгород" за адресою: м. Білгород-Дністровський, Одеська область (1 том а.с.139-245).
Разом з цим, була розроблена науково - проектна документація з визначення меж та режимів використання зон охорони памятки археології національного значення "Городище Тіра Білгород" (1 том а.с.88-115), яка затверджена наказом Міністерства культури і туризму України від 30 грудня 2008 року №1642/0/16-08 (1 том а.с.56).
Як вбачається з матеріалів справи, Одеською обласною державною адміністрацією, з урахуванням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управлінню охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації для організації території памятки археології "Городище Тіра Білгород" (м. Білгород-Дністровський, Одеська область), який був розроблений ТОВ "Регіональне агентство з розвитку економіки", винесено розпорядження від 28 липня 2009 року №566/А-2009, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управлінню охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації для організації території памятки археології "Городище Тіра Білгород" за адресою: м. Білгород-Дністровський, Одеська область та надано управлінню в постійне користування земельну ділянку загальною площею 16,6650 га, з них: під житловою забудовою 2,0473 га, під спорудами 1,8391 га, під проїздами, проходами та площадками 8, 5739 га, під зеленими насадженнями 0,2524 га, інші землі 3,9523 га за рахунок земель, які не надані у власність та не передані у користування і перебувають у запасі (землі історико-культурного призначення), для організації території памятки археології "Городище Тіра Білгород".
Враховуючи те, що "Городище Тіра - Білгород" є памяткою археології відповідно до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (охоронний номер 150007-Н) та земля, на якій вона розташована належить до земель історико-культурного призначення, вважаю, що судом першої інстанції вірно було визначено, що на підставі ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" такі землі повинні перебувати у державній власності.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.190-193), Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів було надано висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки загальною площею 16,6650га, складеного на виконання п.6 Заходів з виконання постанови Кабінету міністрів України №57 від 21 січня 2004 року, в якому земельна ділянка зазначена як державна (код УКЦВЗ державна 1.13.1) та вказано, що вона межує з землями міста Білгород-Дністровський, що також спростовує доводи представника Білгород-Дністровської міської ради, надані у судовому засіданні, про те, що земельна ділянка, зазначена в оскаржуваному розпорядженні знаходиться у власності територіальної громади м.Білгород-Дністровський.
Отже, за наявності вказаних вище постанови Кабінету міністрів України №1761 від 27 грудня 2001 року, якою пам'ятка археології "Городище Тіра - Білгород" була внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України як памятник історії, постанови Кабінету міністрів України №57 від 21 січня 2004 року про затвердження Комплексної програми реставрації та використання Акерманської фортеці у м. Білгород-Дністровському, наказу Міністерства культури і туризму України від 30 грудня 2008 року №1642/0/16-08 про затвердження меж і режимів використання зон охорони памяток, висновку Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів, - вважаю помилковим висновок колегії суддів про те, що земельна ділянка, якої стосується оскаржуване розпорядження Одеської ОДА №566/А від 28 липня 2009 року не перебувала у державній власності та не була вилучена (викуплена) у державну власність в установленому Законом порядку, є землею в межах населеного пункту м.Білгород-Дністровський, що стало підставою для скасування розпорядження Одеської ОДА.
Також, вважаю необхідним зазначити, що позивачем не доведено, які його права були порушені відповідачем саме на час прийняття спірного розпорядження від 28 липня 2009 року, адже, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав право власності на нежитлові будівлі та споруди, які розташовані в межах спірної земельної ділянки, лише у 2013 році.
Крім того, вважаю, що колегія суддів помилково дійшла висновку про скасування розпорядження відповідача, яким затверджено проект землеустрою та передачі у постійне користування земельної ділянки загальною площею 16,6650 га, оскільки заявлені вимоги (про скасування розпорядженні в цілому) не відповідають заявленому порушеному праву, адже як вбачається з матеріалів справи (том1 а.с.12), позивач бажає отримати у користування земельну ділянку під нежитловими будівлями та спорудами, загальною площею 0,5160га, що не відповідає принципам, визначеним статтею 2 КАС України, яка встановлює завдання адміністративного судочинства, а саме захист виключно порушених прав, свобод та інтересів осіб з боку органів державної влади.
Суддя І.Г.Ступакова