Справа № 760/7625/15-а
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/760/322/15
В справі № 760/7625/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:
Позивач 14.04.2015 року звернувся до суду з позовом і просить визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 30-місячного грошового забезпечення; стягнути з відповідача на його користь несплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 105 682 гривні 60 копійок; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Своє звернення до суду обґрунтовує тим, що він був звільнений з військової служби 11.07.1990 року. В зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, отримав 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 09.02.2012 року серії ААА №772872.

Звернувшись з заявою від 24.02.2015 року до відповідача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому було відмовлено у задоволенні останньої листом від 02.04.2015 року.

Вважає дії відповідача неправомірними та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 28.04.2015 року в справі було відкрито скорочене провадження.

25.05.2015 року на адресу суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов від представника відповідача. Останній позов не визнає, посилаючись на те, що одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю слід виплачувати позивачу виходячи із порядку, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року в редакції, чинній на момент звільнення останнього. Стверджує, що позивачем не додано до позову всіх необхідних для виплати йому допомоги документів та сума в розмірі 105 682 гривні 50 копійок нічим не підтверджена.

Крім того, зазначив, що враховуючи вимоги про визнання дій неправомірними та зобов`язання Міністерства оборони України вчинити певні дії, відповідно до ч. 1 ст. 24 КАС України справа підсудна Окружному адміністративному суду м. Києва.

З цих підстав просить в задоволені позову відмовити.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в складі Збройних Сил України.

Позивач був звільнений з військової служби 11.07.1990 року та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААА № 772872 від 09.02.2012 року позивачу встановлена 2 група інвалідності з 07.02.2012 року в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, довічно.

/а. с. 19 23 /
24.02.2015 року позивач звернувся до військового комісара Київського міського військового комісаріату з заявою про направлення пакету документів до Міністерства оборони України для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням 2 групи інвалідності на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Листом від 02.04.2015 року йому було відмовлено у задоволенні заяви.

/а. с. 24 - 25/
Оцінюючи дії відповідача щодо відмови в перерахунку одноразової грошової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Вбачається, що позивачу друга група інвалідності встановлена 09.09.2012 року.

Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року.

Таким чином, 09.09.2012 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року №499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.

За п. 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 09.02.2012 року, тобто на день встановлення позивачу інвалідності другої групи.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень, Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Не виплачуючи одноразову грошову допомогу позивачу, Міністерство оборони України діяло всупереч вимогам Конституції України та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Крім іншого, необхідно враховувати, що приписами ч. 2 ст. 9 Закону визначено елементи грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи із визначених в ч. 4 ст. 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Порядок, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, позивач на час виникнення спірних правовідносин мав право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, з врахуванням усіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугою років, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премію.

Статтями 21, 105, 162 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, проте позивач визначив конкретну суму доплати одноразової грошової допомоги, яку просить стягнути.

В той же ж час, до повноважень суду не належить здійснення розрахунків сум соціальних виплат, а відтак позовні вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги у конкретно визначеному розмірі не можуть бути задоволені.

Таким чином, на відповідача повинен бути покладений обов`язок саме призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 30- місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача.

Крім того, дійсність доданих позивачем копій документів до адміністративного позову, відповідачем не спростовано, а тому посилання на це судом до уваги не приймається.

При вирішенні питання про підсудність, суд виходив з того, що спірний вид допомоги за заявленим позовом належить до одного з видів соціального забезпечення, а тому одноразова грошова допомога, умови та порядок виплати якої визначаються Постановою №499, є видом соціального забезпечення.

Правила предметної підсудності визначені ст. 18 КАС України.

Так, п. 2 ч. 2 зазначеної статті містить положення, що Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
В той же ж час п.4 ч.1 зазначеної статті визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг предметна підсудність яких підпадає місцевим судам як адміністративним судам.

Таким чином, враховуючи положення 18 КАС України, даний спір підсудний саме Солом`янському районному суду м. Києві. Та обставина, що позивач просить визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, не є підставою для висновку про підсудність справи Окружному адміністративному суду, так як дії Міністерства оборони України, які позивач просить визнати неправомірними, були вчинені останнім саме при вирішенні питання даної соціальної виплати.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про визнання дій відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 30 місячного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМ України від 28 травня 2008 року №499 неправомірними.

Керуючись ст. 19 Конституції України, статтями 9, 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінетом Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення в порушення вимог Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей на день встановлення інвалідності, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: