Справа № 308/3869/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. м. Київ К/800/17345/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого Смоковича М.І.,

суддів: Васильченко Н.В., Сороки М.О.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Прокурора міста Ужгорода в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного музично-драматичного театру до Ужгородської міської ради, приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання рішення незаконним, аукціону та договору купівлі-продаж недійсним, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Прокурора міста Ужгорода в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного музично-драматичного театру звернулося до суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання рішення незаконним, аукціону та договору купівлі-продаж недійсним, в якому просить скасувати:

- п.1 рішення Ужгородської міської ради від 16 липня 2009 року № 1181 «Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу шляхом аукціону» яким затвердили перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону зокрема земельна ділянка розміром 0,20 га в місті Ужгороді, пров. Мостовий позиція1, як незаконне;

- п.1 рішення виконавчого комітету від 23 вересня 2009 року № 266 «Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення» в частині затвердження стартової ціни земельної ділянки для комерційного використання розташованої в місті Ужгороді пров. Мостовий, 1 площею 0,2000 га в сумі 1 137 740 гривень;

- визнати недійсним аукціон з продажу земельної ділянки розміром 0,2000 га для комерційної діяльності в місті Ужгороді пров. Мостовий, позиція 1 від 26 жовтня 2009 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,2000 га для комерційної діяльності в місті Ужгороді пров. Мостовий, позиція 1 від 26 жовтня 2009 року.

Забезпечити позовні вимоги шляхом накладення заборони на подальше відчуження земельної ділянки розміром 0,2000 га для комерційної діяльності в місті Ужгороді пров. Мостовий, позиція 1.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2014 року провадження у справі за даним адміністративним позовом закрито, з підстав передбачених пунктом 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, є такі що набрали законної сили постанова чи ухвала суду з того самого спору між тими самими сторонами.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2014 року скасовано, справу скеровано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції ПП ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, та залишити в силі ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2014 року.

Представник Закарпатської обласної ради у своєму запереченні вказує на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що є такі що набрали законної сили постанова чи ухвала суду з того самого спору між тими самими сторонами.

Підставою для закриття провадження у справі стало рішення Господарського суду Закарпатської області № 5008/1745/2011 віл 28 квітня 2014 року за позовом Прокурора м. Ужгорода в інтересах держави, в особі Закарпатської міської ради та Закарпатського обласного музично-драматичного театру до Ужгородської міської ради та фізичної особи ОСОБА_1 про скасування рішення Ужгородської міської ради від 16 липня 2009 року № 1881 «Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу шляхом аукціону» та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23 вересня 2009 року № 266 «Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення», визнання недійсним аукціону з продажу земельної ділянки площею 0,20 га в м. Ужгороді пров. Мостовий позиція 1 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,20 га в м. Ужгороді пров.Мостовий, позиція 1 від 26 жовтня 2009 року за яким у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 8 липня 2014 року за № 5088/1745/2011 рішення господарського суду Закарпатської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

Скасовуючи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2014 року, Львівський апеляційний адміністративний суд зазначив, що оскільки аналогічний позов розглянуто господарським судом, дане рішення не може бути підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини 1 статті 157 КАС України, крім того суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки стороною у справі є Закарпатська обласна рада, то даний спір за предметною підсудністю належить окружному адміністративному суду, я не місцевому загальному суду як адміністративному.

Колегія суддів з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним субєктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, субєкт владних повноважень міська рада владних управлінських функцій не здійснювала.

Проте зазначені обставини залишилися поза увагою судів як першої так і апеляційної інстанцій, хоча вони мають істотне значення для вирішення питання щодо можливості розгляду справи за правилами, встановленими КАС.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За нормою частини третьої статті 22 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку судами попередніх інстанцій не вірно застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, з аналізу позовних вимог Прокурора міста Ужгорода вбачається, що причиною звернення до суду стали продаж, організація та проведення земельних торгів земельної ділянки несільськогосподарського призначення розміром 0,2000 га на підставі яких був укладений договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, що не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Унаслідок незаконного продажу земельної ділянки інтересам Закарпатської обласної ради в особі Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру заподіяно значної шкоди, що полягає у неможливості подальшого користування земельною ділянкою на якій розміщений обєкт нерухомості та сумі вартості споруди розташованої на вказаній земельній ділянці.

З метою захисту інтересів держави прокуратура міста Ужгорода звернулась до суду з даним позовом про визнання рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, земельних торгів та договору купівлі-продажу недійсними.

На переконання колегії суддів Вищого адміністративного суду України спірні відносини склалися стосовно встановлення права на користування земельною ділянкою які, у свою чергу, регулюються цивільним законодавством.

Спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у цій справі скасувати.

Провадження по справі відкрите в порядку адміністративного судочинства з а к р и т и.

Розяснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді Н.В. Васильченко

М.О. Сорока