Справа № 2а-3435/12/0970
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/875/14
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» та Відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2, про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до керівника органу приватизації Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі Залізниця) Гурман М.П. про визнання протиправними дій щодо вчинення нею 10.02.2009 в свідоцтві про право власності на житло від 19.12.2000 (далі - Свідоцтво), виданого ОСОБА_2, запису: «сарай - 31,68кв.м., додруковано: сарай - 31,68кв.м. вірити», яким фактично посвідчено право власності третьої особи на цей сарай.

Позивач вважає такі дії керівника органу приватизації Залізниці незаконними, оскільки, на його думку, при вчиненні оспореного запису було порушено вимоги пунктів 23, 24, 26 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 №56 (далі Положення). Також позивач, посилається на те, що в частині сараю, знаходяться санвузол, господарське приміщення, для зберігання інвентарю, якими він користується, а тому оскаржені дії відповідача порушують його права та законні інтереси.

Ухвалами Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року та 15 березня 2013 року залучено до участі у справі в якості іншого відповідача - Залізницю та замінено неналежного відповідача - керівника органу приватизації Залізниці Гурман М.П. на Відокремлений підрозділ «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4» Залізниці (далі Підрозділ; а.с.43-44 т.1, а.с.83-85 т.2).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року у справі №2а-3435/12/0970 в задоволенні позову відмовлено.

Окремою ухвалою цього ж суду від цієї ж дати таку надіслано: начальнику Залізниці для вжиття заходів по усуненню причин та умов, що сприяли правопорушенням, викладеним в окремій ухвалі; в Державну адміністрацію залізничного транспорту України для контролю її виконання (а.с.154-157 т.3).

Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі вказує, що суд не спростував його доводів про порушення вимог вказаних пунктів Положення та необґрунтовано відхилив як доказ рішення виконавчого комітету Станіславської міської ради від 18.10.1957 №495 «Про затвердження техдокументації по благоустрій житлових кварталів по вул.Кондукторській та затвердження наіменування нових вулиць» (далі Рішення №495) з доданою до нього схемою планування кварталів, якими підтверджено перебування спірного сараю у користуванні позивача та третьої особи.

Залізниця у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні докази в підтвердження наявності у позивача права власності чи права на користування (спільного користування) будівлею сараю, вказаного у Свідоцтві, та, відповідно, порушення оскарженою дією такого права. Також позивачем не подано доказів у підтвердження наявності таких прав й у фізичних осіб від яких він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира), зокрема, набуття таких речових прав у процесі приватизації вказаної квартири. Сам позивач не був суб'єктом приватизації вказаної квартири, а набув право власності на неї лише в 2012 році, тобто вже після вчинення оскарженої дії запису, а, отже, такою дією не могли бути порушені його права як учасника приватизації, що випливають з процедури приватизації відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон №2482-XII).

З цих ж підстав, а також за не доведення позивачем факту порушення його прав, та інтересів, судом не розглядалися доводи позовної заяви про недотримання посадовою особою відповідача при вчиненні оскарженої дії вимог пунктів 23, 24, 26 Положення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з огляду на таке.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 55 Основного Закону кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас субєктивна оцінка порушення права чи інтересу не є абсолютною.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав це застосування правових засобів з метою забезпечення права у сфері публічно-правових відносин.

Право на захист самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам законодавства.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову. Не можна задовольняти позовні вимоги щодо захисту права чи інтересу, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, чи буде воно порушено.

Обовязковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки (права чи обовязки) для субєктів відповідних правовідносин і мають обовязковий (обтяжуючий) характер.

Належні способи захисту це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення субєктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт (рішення, дію чи бездіяльність) має особа, якої він стосується.

ОСОБА_1 оспорив дію щодо вчинення в Свідоцтві відповідного запису. Така правова дія породжує права й обовязки тільки тих субєктів (чи визначеного цим актом певного кола субєктів), щодо яких її вчинено (яким вона адресована).

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім співвласників квартири АДРЕСА_2 (далі Квартира-1), в тому числі і позивача, прав чи обовязків у звязку із оскаржуваною дією не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2015 року №21-34а15.

Відтак, необхідно встановити, чи дійсно порушуються права чи інтереси позивача у звязку із вчиненням оспореного запису у Свідоцтві, а також зясувати, в чому саме полягає порушення його законних прав та інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19.12.2000 Бюро по приватизації при Дистанції цивільних споруд (далі Бюро) було видано ОСОБА_4, , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Свідоцтво на Квартиру-1, загальною площею 77,51кв.м., на праві спільної сумісної власності. Таке видано на підставі розпорядження від 18.12.2000 №267 (а.с.123 т.1, а.с.47 т.2, а.с.179 т.3).

10.02.2009 в дане Свідоцтво було внесено додаткові записи «сарай - 31,68кв.м.» та «Додруковано: сарай - 31,68м2 вірити. Керівник органу приватизації «підпис» М.Гурман 10.02.2009» (а.с.223 т.1).

Внесення такого запису підтвердила свідок Гурман М.П. на той час - начальник сектору оренди та приватизації майна Залізниці, на підставі звернення ОСОБА_2, поданої нею довідки з ЖЕКу (а.с.4, 52 т.2) та технічного паспорта (а.с.101-102 т.3).

Відповідно до вказаного Свідоцтва (1/3 частина), свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2006 (1/6 частина), після смерті 22.11.2005 ОСОБА_4, та договору дарування частини квартири від 29.12.2006 (1/2 частина), який зареєстрований у встановленому порядку 11.04.2007, позивачка є власником цілої Квартири-1 (а.с.125-128 т.1).

Відповідно до ст.1 Закону №2482-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення ч.2 ст.2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Частиною 1 ст.2 вказаного Закону передбачено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з частинами 1, 3, 5, 7 ст.8 цього ж Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 цього Закону оформляється свідоцтвом про

право власності на квартиру (будинок), кімнат у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), кімнати у гуртожитку.

Пунктом 2 Положення (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яке складене відповідно до Закону №2482-ХІІ і визначає порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що підлягають оформленню, передбачено, що передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 5 вказаного Положення зазначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Загальна площа квартири (будинку) визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири (будинку), веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням таких коефіцієнтів: для лоджій - 0,5, для балконів і терас - 0,3. Розмір загальної площі, що належить кожному наймачеві у квартирі, де мешкають два і більше наймачів, визначається як сума площ займаних жилих кімнат з урахуванням площі балконів, лоджій та терас і площі підсобних приміщень квартири, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат (пункт 7 Положення).

Пунктом 13 цього ж Положення визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Порядок здійснення приватизації квартири передбачено п.23 Положення.

Зазначено, що оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

При цьому, п.22 Положення передбачено, що відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку, підприємство по обслуговуванню житла відновлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладено обов'язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду.

За приписами пунктів 24, 26 Положення зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження). На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 08.10.1992 №572 (далі Постанова) було постановлено Раді Міністрів Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, міністерствам і відомствам, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд: сприяти задоволенню потреб громадян у здійсненні приватизації державного житлового фонду і вживати заходів до посадових осіб, які створюють перешкоди на шляху проведення приватизації вказаного житла та прискорити створення уповноважених органів, агентств, бюро, асоціацій, інших підприємств з приватизації житла, а також визначити перелік установ і організацій, яким передбачається видати ліцензії на оформлення необхідних документів для приватизації державного житлового фонду. При цьому виходити з того, що пріоритет мають організації, які не входять до державних структур і не є власниками житлового фонду.

На виконання Закону №2482-ХІІ та Постанови, наказом Львівської залізниці від 30.01.1995 №27/Н «Про заходи по вдосконаленню роботи по приватизації відомчого житлового фонду Львівської залізниці» було створено при Управлінні залізниці бюро приватизації, а раніше створені при дистанціях цивільних споруд Львівської залізниці бюро приватизації житла реорганізовано та створено на їх базі Бюро приватизації житла Львівської залізниці за місцем знаходження у відповідних дистанціях цивільних споруд зі статусом відособлених структурних підрозділів Львівської залізниці та підпорядковано їх безпосередньо Управлінню Львівської залізниці. Пунктом 8 вказаного наказу, делеговано право підпису приватизаційних документів начальникам відповідних дистанцій цивільних споруд та начальникам новостворених Бюро приватизації житла (а.с.18-19 т.1).

Наказом начальника Львівської державної залізниці від 09.07.1996№330/вк Гурман М.П призначено на посаду начальника Львівського бюро приватизації майна по Львівській області (а.с.157 т.1).

Наказом начальника Львівської державної залізниці від 06.11.2003 №498/Н ліквідовано в приписному штаті Управління залізниці Бюро приватизації житла та зобов'язано начальника Львівського бюро приватизації житла Гурман М.П та начальників Бюро приватизації житла по дирекціях передати на зберігання в архіви дирекцій за місцем знаходження документи на приватизоване житло, а Львівському бюро - в архів Управління Залізниці згідно Переліку, затвердженого наказом Головного архівного Управління при Кабінеті Міністрів України №41 від 20.07.1998 (а.с.107 т.1).

Водночас, наказом від 06.11.2003 №499/Н створено в приписному штаті Управління залізниці самостійний сектор оренди і приватизації майна залізниці за рахунок ліквідації бюро приватизації житла, а в подальшому наказом від 29.10.2004 №596/Н, затверджено «Положення про Сектор оренди і приватизації майна»(а.с.165-176 т.1).

Згідно пунктів 1.1, 2.11, 4.2, 4.3 вказаного Положення, в редакції наказу начальника Львівської державної залізниці від 29.03.2006 №281/Н, Сектор оренди і приватизації житла (далі Сектор) безпосередньо підпорядковується заступнику начальника залізниці з економічних питань, та проводить, зокрема, роботу по приватизації відомчого житлового фонду, оформленню свідоцтв про право власності на житло та видачі дублікатів цих документів за заявами власників квартир. Сектор очолює начальник сектору, який призначається та звільняється з посади наказом начальника залізниці. Начальник Сектору в межах своєї компетенції надає вказівки, інструкції, обов'язкові для виконання працівниками сектору.

Наказом начальника Залізниці від 14.04.2008 №281/Н, затверджено «Положення про службу з управління майновими та земельними ресурсами» (далі Служба). Згідно пунктів 1.5, 3.35 вказаного Положення, така Служба виконує функції щодо управління майновими і земельними ресурсами залізниці, організовує та координує діяльність відокремлених підрозділів залізниці - балансоутримувачів майна відповідно до їх функцій та покладених на неї завдань, зокрема, здійснює функції з проведення роботи з приватизації відомчого житлового фонду, оформлення свідоцтв про право власності на житло та видачі дублікатів цих документів за заявами власників квартир(а.с.83-90 т.3)

Наказами начальника Залізниці від 19.04.2006 №209/ос, від 14.04.2008№243/ос, від 12.05.2010 №247/ос, Гурман М.П. в період з 21.04.2006 по 16.04.2008 займала посаду начальника Сектора Залізниці, а в період з 16.04.2008 по 12.05.2010 начальника Сектора Служби Залізниці (а.с.158-160 т.1).

Довіреністю від 01.01.2009 №НЮ Залізниця доручила Гурман М.П до 31.12.2009 вчиняти від імені Залізниці всі необхідні дії та підписувати документи, пов'язані з оформленням права власності на відомче житло, яке знаходиться на балансі відокремлених підрозділів Залізниці.

Аналізуючи наведенні норми законодавств та накази Залізниці, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що на час вчинення оскарженої дії, функції з приватизації відомчого житлового фонду Залізниці, оформленню свідоцтв про право власності на житло здійснювала Служба, посадовою особою якої була начальник Сектора Гурман М.П.

На час розгляду справи судом першої інстанції, функції з приватизації відомчого житла залізниці в Івано-Франківській області покладено на Підрозділ, згідно наказів начальника Залізниці від 06.05.2011 №395/н, від 20.09.2011 №1002/н (а.с.240-250 т.1).

Додаткового встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.04.1992№109 «Про визнання права власності на квартири за окремими громадянами та будинками за підприємствами» визнано за Івано-Франківським відділком Залізниці право власності на житлові будинки в кількості 54, зокрема, й на будинки по АДРЕСА_4 (2 квартир, 1957 року побудови) (тепер АДРЕСА_1) та АДРЕСА_3 (2 квартир, 1957 року побудови) (тепер АДРЕСА_5) (а.с.117 т.1, а.с.14-74, 105-131 т.2).

Квартира, загальною площею 62,6кв.м. (без належних до неї господарських споруд і приміщень) була приватизована на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.07.2002, виданого Бюро (а.с.129 т.1, а.с.42 т.2).

Повністю така Квартира перейшла у власність позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2012 (1/3 частина), після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, та договору купівлі-продажу 2/3 частин квартири від 31.07.2012 (2/3 частин), який зареєстрований у встановленому порядку 13.08.2012 (а.с.130-133 т.1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2012 року у справі №0907/2-6321/2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2012 року, визнано незаконним та скасовано п.8 рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 про передачу в спільну сумісну власність ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (відповідачі) земельної ділянки площею 0,0657га по АДРЕСА_1, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0657га, виданий 24.12.2010 на вказаних осіб (а.с.98-102 т.1)

Цим апеляційним судом відзначено, що шляхом співставлення генеральних планів земельних ділянок будинків №3 по вул.Чубинського та №5 по вул.Вербицького та плану встановлених меж земельної ділянки, що передана у власність сімї ОСОБА_8, частина сараю, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, заїзд до останнього та земля під ним, охоплюються земельною ділянкою приватизованою відповідачами.

Більше того, листом Підрозділу від 19.08.2009 №1708 стверджено, що згідно архівних даних (оціночний акт інвентарної справи від 23.01.1958 (а.с.85-86, 88, 90-91 т.1, а.с.20-39, 106-117 т.2) на житловий будинок по АДРЕСА_1 та технічного паспорту (форми АГУ-14), за цим будинком, згідно записів проведеної інвентаризації від 01.01.1966 та 01.01.1971, господарські споруди (сараї) не закріплені (а.с.83 т.1).

В той же час, листом Підрозділу від 19.08.2009 №1704 підтверджено, що згідно архівних даних (оціночний акт інвентарної справи від 20.01.1958 (а.с.86 зворот-87, 89, 92, 97 т.1, а.с.55-56, 59-65, 68-72, 118-122, 125131 т.2) на житловий будинок по АДРЕСА_3, за цим будинком закріплено господарську споруду (сарай), розміром 6,0х5,20м., загальна площа 31.2кв.м. (а.с.84 т.1).

Для перевірки наведеного у вказаних листах Підрозділу, судом апеляційної інстанції належно досліджено згадані оціночні акти і відповідні факти знайшли своє повне документальне підтвердження.

У свою чергу, апеляційний суд вважає за необхідне визначально акцентувати увагу на тому, згідно із згаданих генеральних планів земельних ділянок будинків №3 по вул.Чубинського (від 15.01.1958) та №5 по вул.Вербицького (від 17.01.1958), на першій земельній ділянці розташовано сарай літ.«Б», розміром 6,0х5,20м., загальна площа 31.2кв.м. (зі сторони квартири ОСОБА_2.), на другій - немає іншого нерухомого крім житлового будинку, а між цими земельними ділянками облаштовано заїзд (а.с.19, 58 т.2).

Щодо Рішення №495, то таким затверджено техдокументацію по благоустрою житлових кварталів по вул.Кондукторській (входили вулиці Кірова та Нахімова) згідно «схеми планіровки кварталів одноповерхових житлових будинків» (а.с.115-116 т.1).

Аналізуючи вказану схему, можна прийти до однозначного висновку, що таким передбачено лише планування забудови відповідного кварталу де передбачалося будівництво однієї господарської будівлі на межі двох чи чотирьох земельних ділянок (в нашому випадку чотирьох). Така обставина не спростовує фактичної забудови цього кварталу, будівництва спірного сараю на земельній ділянці якою користується третя особа, наявності заїзду між земельними ділянками третьої особи та позивача (між сараєм та земельною ділянкою позивача), та не збудування сараю на останній земельній ділянці.

Римське приватне право знало принцип: ніхто не може передати іншому більше прав, ніж сам має(nemo ad alterum plus juris transferre potest, quam ipse habet).

Отже, посилання позивача на порушення його прав чи законних інтересів у звязку із вчиненням у Свідоцтві оспорюваного запису є безпідставними, оскільки таке не стосуються його безпосередньо.

Доводи апелянта у відповідній частині є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог цивільного, земельного та іншого законодавства.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 17 червня 2015 року.