Справа № 376/1341/13-а
Суддя: Віговський С. І.
Дата ухвалення: 2013-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1341/13-а
Провадження № 2-а/376/44/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2013 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі:головуючого судді- Віговський С. І.

при секретарі Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Сквира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області, про скасування рішення відповідача за № 2/1 від 15.09.2008 року, визнання не дійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області, з вимогою скасувати рішення Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області № 2/1 від 15.09.2008 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок № 38 по вул. Гагаріна в с.Токарівка, Сквирського району Київської області, визнання не дійсним та скасування свідоцтва про право власності на вказане на житло.

Позивач обгрунтував позов тим, що проживаючи за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживали його померлі батьки ОСОБА_3, яка померла 21.04.1982 року та ОСОБА_4, який помер 17.11.1983 року, він вирішив приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, проте дізнався, що на підставі рішення Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області № 2/1 від 15.09.2008 року, за його братом ОСОБА_2 відповідачем було визнано право власності на спірне нерухоме майно, та відповідно видане свідоцтво про право власності на житловий будинок № 38 по вул. Гагаріна в с.Токарівка, Сквирського району Київської області. Позивач зазначає, що спірний житловий будинок після смерті батьків належав йому на правах майна, належного членові колгоспного двору, оскільки до 15.04.1991 року проживаючи постійно у даному господарстві, не втратив права на дане майно. Крім того, позивач звертає увагу суду на той факт, що відповідач не правомірно виніс вищевказане рішення, оскільки спірний будинок не був власністю територіальної громади Шапіївської сільської ради Сквирського району, як відумерлою спадщина після смерті батьків позивача відповідачем не визнавалася.

До попереднього судового засідання позивач подав заяву в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав посилаючись на письмові докази, що додані до матеріалів позову.

Судом встановлено, що 15.09.2008 року за № № 2/1 виконком Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області виніс рішення, на підставі якого за ОСОБА_2 визнано права власності на житловий будинок № 38 по вул. Гагаріна в с.Токарівка, Сквирського району Київської області, видано Свідоцтво про право власності на житло, та зобов'язано Білоцерківсьве МБТІ оформити право власності на вказаний житловий будинок.

На підставі Свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, ОСОБА_2 набув у приватну власність шляхом приватизації житловий будинок № 38 по вул.Гагаріна в с.Токарівка, Сквирського району Київської області.

Спірний житловий будинок після смерті батьків позивача належав останньому на правах майна, належного членові колгоспного двору, оскільки до 15.04.1991 року проживаючи постійно у даному господарстві, позивач не втратив права на дане майно.

Оспорюваний житловий будинок не відноситься до державного житлового фонду, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про перебування його на балансі Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області, а тому рішення ради суд вважає незаконним та таким, що порушує право позивача на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідач Шапіївська сільська рада Сквирського району Київської області до проведення попереднього судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч.3 ст. 111, ч.3 ст. 112 та ч.4 ст.121 КАС України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47, 55, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.ст. 6, 9, 17, 89, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скасувати рішення виконавчого комітету Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області № 2/1 від 15.09.2008 року про визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок № 38 по вул. Гагаріна в с.Токарівка, Сквирського району Київської області.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований по вул. Гагаріна, 38 в с.Токарівка, Сквирського району Київської області, видане виконавчим комітетом Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області на підставі рішення № 2/1 від 15.09.2008 року на ім`я ОСОБА_2.

Постанова відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: ОСОБА_5