Справа № 808/1467/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року 11 год. 10 хв.Справа № 808/1467/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.,

при секретарі судового засідання Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон»

до Запорізької митниці Міндоходів

про скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю КЛІОН (далі позивач) до Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.09.2014 №112050000/2014/000348/1 про коригування митної вартості товарів; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112050000/2014/00594 від 19.09.2014.

Позивач вважає протиправним рішення щодо коригування митної вартості товарів, та, відповідно, картку відмови у митному оформленні товару, оскільки вважає, що ним були подані всі необхідні документи для визначення митної вартості за першим методом, у звязку з чим вважає прийняті відповідачем рішення протиправними, просить їх скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до заперечень відповідач позов не визнає в повному обсязі, вважає дії Запорізької митниці правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом зясовано наступне.

Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між Пескуерас ОСОБА_3, Іспанія (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КЛІОН (покупець) укладено контракт №13S/2013P на поставку свіжозамороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару позивачем по електронній системі до м/п «Запоріжжя-центральний» Запорізької митниці Міндоходів було подано митну декларацію по формі МД-2, відповідно до якої була заявлена митна вартість товарів у розмірі 711872,73 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані:

- контракт №13S/2013P від 16.07.2013;

- інвойс № 259/14 від 17.07.2014;

- проформа інвойс № 264-14 від 15.07.2014;

- калькуляція постачальника від 17.07.2014;

- прайс-лист від 13.07.2014;

- міжнародні товарно-транспортні накладні № 6810;

- коносамент №SUDU76;

- платіжні доручення № 537 від 28.07.2014 та № 595 від 28.08.2014;

- експертний висновок № ОИ-481 від 05.09.2014 Запорізької торгово-промислової палати;

- дублікати ветеринарних свідоцтв від 08.09.2014 серії ГРД-00 №138727;

- сертифікат відповідності від 08.09.2014 №UA1.041.X006541-14;

- ветеринарний сертифікат від 15.07.2014;

- сертифікат походження № 7272338;

- екологічна декларація № 54306 від 26.08.2014;

- сертифікат якості №4-14 від 17.07.2014;

- експортна декларація № 14ES3239.

16.09.2014 від митниці на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю КЛІОН надійшло повідомлення про те, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки, виявлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товарів згідно частини 1 ст. 55 МКУ та п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ. Згідно вимог ст. 53 Митного кодексу Україні орган доходів і зборів дійшов висновку, що документи які надані до митного оформлення товару містять розбіжності:

- в платіжних дорученнях від 28.07.2014 № 537 та від 28.08.2014 № 595 зазначений продавець не відповідає зазначеному продавцю в контракті від 16.07.2013 № 13S/2013P;

- висновок ТПП № ОИ 481 від 05.09.2014 містить інформацію про ціну товару на умовах поставки CIF Одеса, що не відповідає умовам поставки на товар, який заявлено до митного оформлення;

- в висновку ТПП № ОИ - 481 від 05.09.2014 як джерела зазначені дані ряду компаній серед яких відсутній виробник оцінюваного товару, тобто даний висновок не стосується оцінюваного товару;

- висновок Запорізької ТПП від 05.09.2014 № ОИ - 481 містить ціновий інтервал на товар від 1,480 до 1,775 євро за кг, тобто ціна на товар може бути вищою за заявлену;

- в інвойсі від 17.07.2014 №259/14 зазначено, що оплата товару здійснюється покупцем згідно контракту від 16.07.2013 №13S/2013P, проформи-інвойса від 15.07.2014 №264-14. В платіжному дорученні від 28.08.2014 №595 в графі «Призначення платежу» вказано посилання на проформу від 17.07.2014 №259/14;

- у наданих до митного оформлення прайс-листі б/н від 13.07.2014 та калькуляції б/н від 17.07.2014 не міститься повної інформації щодо реквізитів продавця (адреса продавця, країна);

- калькуляція б/н від 17.07.2014 містить інформацію щодо витрат на транспортування, але згідно обраних умов поставки товару дані витрати додаються окремо.

В зв'язку з цим відповідачем у декларанта були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації виробника.

19.09.2014 TOB КЛІОН були надані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме:

- лист № б/н від 17.09.2014 з поясненнями щодо складу бухгалтерської документації, відсутності каталогу та з поясненнями виявлених розбіжностей;

- експертний висновок № ОИ-519 від 18.09.2014 Запорізької ТПП;

- листи ТОВ «Кліон» № 06-1457 від 29.07.2014 та № 06-1611 від 29.08.2014 з поясненнями щодо помилок допущених у платіжних дорученнях;

- лист ТОВ «Кліон» № 06/02-1720 від 19.09.2014 з поясненнями щодо виявлених розбіжностей.

Підчас аналізу додатково наданих документів митним органом встановлено, що:

- надані листи від 29.07.2014 №06-1457, від 29.08.2014 №06-1611, від 19.09.2014 №06/02-1720, від 17.09.14 б/н роз'яснюють деякі виявлені в первинно наданих документах розбіжності, але не дають додаткової інформації щодо чисельних складових митної вартості товарів;

- наданий висновок ЗТПП від 18.09.14 №ОИ-519 не містить характеристик товару (харчові добавки та приправи), що не дає повної інформації стосовно оцінюваного товару;

- в наданому висновку ЗТПП від 18.09.14 № ОИ-519 як джерела зазначені дані ряду компаній серед яких відсутній виробник оцінюваного товару, тобто даний висновок не стосується оцінюваного товару;

- надані листи від 29.07.2014 №06-1457, від 29.08.2014 №06-1611, від 19.09.2014 №06/02-1720 суперечать вимогам п.п. 10.2 контракту від 16.07.2013 №13S/2013P.

19 вересня 2014 року митним органом прийнято Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №/2014/000348/1.

19.09.2014 митним органом видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №11205000/2014/00594.

У вищевказаній картці відмови, як причину у відмові вказано те, що митним органом проведене коригування митної вартості та винесене відповідне рішення, що вимагає внесення змін до ВМД.

В картці відмови також зазначено про вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД згідно з рішенням про коригування заявленої митної вартості.

19.09.2014 позивач подав митному органу нову митну декларацію №112050000/2014/021129.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з їх оскарженням.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням відповідача суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем з питання митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, регламентуються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобовязання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобовязаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Як встановлено з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також, відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів , які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів у п. 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості мотивоване тим, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана, оскільки виявлено, що заявлено не повні відомості про митну вартість товарів, декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість.

Проте з цього приводу суд зазначає, що позивачем на запит митного органу щодо надання додаткових документів надано додаткові документи, які також надані позивачем під час розгляду справи та наявні в матеріалах адміністративної справи.

У звязку з викладеним суд дійшов висновку, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод 1).

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Таким чином, відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість, а у випадку обєктивної неможливості та відсутності цих документів письмові пояснення причин їх ненадання.

Матеріалами адміністративної справи встановлено, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, у разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 62, або обчислена відповідно до вимог статті 63 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Так, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.09.2014 №112050000/2014/000348/1 зазначено, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана, оскільки надані документи містять розбіжності, декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість. Також зазначено, що митна вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням методу 2б за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів згідно із наявною у митного органу інформації про вартість операцій з подібними (аналогічними) товарами (з розрахунку 2,31 USD за 1 кілограм ), (МД №100250005/2014/125103 від 20.08.2014).

При визначені митної вартості застосована наявна у митного органу інформація щодо вартості товару та застосовано метод № 2б.

Проте, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості митним органом у графі 33 спірних рішень, крім номеру та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не надано пояснень щодо зроблених коригувань на обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Зважаючи на все вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості.

З дій відповідача та прийнятого рішення не встановлено наявність потреби витребування у позивача даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товару, наявність виникнення у нього обєктивних обставин та обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митним органом не дотримано процедуру визначення митної вартості імпортованого товару та його митного оформлення відповідно до вимог митного законодавства, при митному оформленні товару позивачем до митного органу надані всі необхідні документи для визначення митної вартості товару, у звязку з чим Рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2014/000348/1 від 19.09.2014 та, відповідно, Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України №112050000/2014/00594 від 19.09.2014 прийняті необґрунтовано, всупереч вимог діючого законодавства, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 112050000/2014/000348/1 від 19.09.2014.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Запорізької митниці Міндоходів № 112050000/2014/00594 від 19.09.2014.

Стягнути з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» () суму судового збору у розмірі 560 грн. 28 коп. (пятсот шістдесят гривень двадцять вісім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака