Справа № 813/3776/14
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 11225/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О. Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Миколаївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р. у справі № 813/3776/14 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Миколаївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2014 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2013 р. № , прийняте Миколаївською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 9587,50 грн., що включає 7670,00 грн. за основним платежем та 1917,50 грн. штрафних санкцій. Скасувати пеню у розмірі 843,66 грн. нараховану згідно з податковою вимогою № 921-17 від 22.11.2013 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миколаївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області № від 22.10.2013р.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач Миколаївська обєднана державної податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області оскаржила її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що згідно із п. 1 ст. 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, в тому числі і нерухомого майна комерційного призначення, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

ЦКУ не встановлює такого субєкта права приватної власності як фізична особа - підприємець.

Статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено, що обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів.

До переліку витрат фізичної особи - підприємця, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III ПКУ.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, п.138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст. 138 ПКУ.

Нормами Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.98 №102 (далі - Положення №102), визначено порядок проведення технічного обслуговування та ремонту дорожніх транспортних засобів, що поширюється на юридичних і фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування та ремонт дорожніх транспортних засобів (за винятком тролейбусів, мопедів і мотоциклів), незалежно від форми власності.

Представник фізичної особи підприємця ОСОБА_2 в судове засідання на виклик суду не зявився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Миколаївською обєднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Львівській області проведена планова виїзна документальна перевірка вимог податкового та іншого законодавства фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за наслідками якої складено акт від 08.10.2013 року № 58/1701/НОМЕР_2.

На підставі перевірки складено акт, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено до сплати податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 та 2012 роки на загальну суму 7670 грн., в тому числі за 2011 рік 3770 грн., за 2012 рік 3900 грн.

Відповідно до акту Миколаївською ОДПІ винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.10.2013 р. № , яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 9587,50 грн., в тому числі 7670 грн. основного платежу та 1917,50 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК України) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно по пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що витрати, що враховувались позивачем при визначенні обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб включали в себе:

- витрати на придбання запасних частин, які були використані при здійсненні технічного обслуговування та підтримання в технічно справному стані транспортних засобів, які використовуються позивачем у господарській діяльності, а саме: шини, фільтри, акумулятори, гальмівні колодки, герметики, автомобільні лампи, кільця, сайлентблоки, сальники та ін.;

- витрати, понесені на техобслуговування автомобілів, до яких відносяться послуги сторонніх організацій з технічного обслуговування транспортних засобів.

За результатами дослідження наявних у справі первинних документів суд зазначає, що такі оформлені належним чином, містять всі необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій ФОП ОСОБА_2 і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

Згідно з пунктом 144.1 статті 144 ПК України амортизації підлягають, зокрема, витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

В законодавстві відсутнє чітке визначення понять реконструкції, модернізації чи інших видів поліпшення основних засобів.

Відповідно до пункту 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобі, затверджених наказом Мінфіну № 561 від 30.09.2003 року вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

За положеннями пункту 32 вказаних методичних рекомендацій витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Пунктом 1.3 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 102 від 30.03.1998 року (далі Положення № 102), надано наступні визначення:

ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин;

поточний ремонт (ПР) - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами);

капітальний ремонт (КР) - ремонт, який виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною чи відновленням будь-яких частин, у тому числі базових;

технічне обслуговування (ТО) - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування;

Мета технічного обслуговування і ремонту - підтримування дорожніх транспортних засобів у технічно справному стані та належному зовнішньому вигляді, забезпечення надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки.

Відповідно до пункту 3.19 Положення № 102 операції щодо заміни на ДТЗ шин та акумуляторних батарей не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна шин, акумуляторних батарей та інших запасних частин, які проведені в межах технічного огляду, обслуговування, ремонту тощо, не повязані з поліпшенням, модернізацією та ремонтом обєкта, оскільки транспортний засіб в такому випадку не змінює потужності, така заміна не призводить до збільшення майбутніх економічних вигод. Такі заходи спрямовані лише на недопущення понаднормативного старіння або псування транспортного засобу при подальшій експлуатації. Тому, витрати, понесені у звязку з проведенням таких заходів, відповідно до пункту 138.10.2 ПК України є витратами, що враховуються при обчисленні обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2014р. по справі № 813/3776/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я.Макарик

Судді: О.О.Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 15 червня 2015 року.