Справа № 803/2222/14
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 11245/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О. Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2014р. по справі № 803/2222/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про скасування постанови, наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у Волинський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Волинській області (далі відповідач, ГУЮ у Волинській області, управління) про скасування наказу від 27 жовтня 2014 року №1253/4 Про застосування заходу дисциплінарного впливу відносно ОСОБА_1 та скасування постанови від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 про результати перевірки виконавчого провадження.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2014р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про скасування наказу та постанови задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління юстиції у Волинській області від 27 жовтня 2014 року №1253/4 Про застосування заходу дисциплінарного впливу відносно ОСОБА_1

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 постанови Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 Про результати перевірки виконавчого провадження. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач Головне управління юстиції у Волинській області оскаржило її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи та встановлено судом, що наказом Головного управління юстиції у Волинській області від 05 грудня 2012 року №1202/7 ОСОБА_1 переведений на посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (а.с.131).

Матеріалами справи підтверджується, що заступником начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Клехо А.Є. з власної ініціативи, для забезпечення перевірки законності зведеного виконавчого провадження №39550363, до складу якого входить виконавче провадження в ЄДРВП №43187607 з виконання наказу Господарського суду Волинської області №903/222/14-1 виданого 22 квітня 2014 року про стягнення з ПП Торговий дім Аміко-Кераміка на користь ТзОВ ГФ Камаз-Транс-Сервіс 142 173,88 грн заборгованості, яке перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у Волинській області проведено перевірку за результатами якої винесено постанову від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 (а.с.160-165).

За результатом перевірки був зроблений висновок, що заступником начальника ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 32, 52, 57 Закону України Про виконавче провадження щодо повноти та своєчасності вчинення виконавчих дій, а саме виявлення коштів та майна, належних ПП Торговий дім Аміко-Кераміка, на які можливо звернути стягнення. Крім того, встановлені порушення вимог статей 28, 41 Закону України Про виконавче провадження, а саме не винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанов про стягнення витрат виконавчого провадження (а.с.164).

На підставі цих висновків, заступник начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Клехо А.Є. у постанові від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 постановив: визнати дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_1 такими, що не відповідають вимога статей 11, 28, 33, 41, 52, 57 Закону України Про виконавче провадження, п. 3.8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (п.1); визнати дії начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Велимчаниці Івана Івановича такими, що не відповідають вимогам п.2.2 Посадової інструкції начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції та статті 83 Закону України Про виконавче провадження (п.2) (а.с.165).

Також на підставі статті 149 Кодексу законів про працю України було внесено подання від 22 жовтня 2014 року, в якому за порушення вимог статей 11, 28, 32, 33, 41, 52, 57 Закону України Про виконавче провадження, пункту 3.8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, допущених при виконанні виконавчих документів запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_1 (а.с.167).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що норми трудового законодавства стосовно державних службовців конкретизовані у Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950 (далі Порядок №950).

Зокрема, у пункті 1 Порядку №950 зазначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства, порушення етики поведінки.

А тому суд першої інстанції вважав, що для перевірки законності дій державного виконавця та притягнення його до дисциплінарної відповідальності проводиться службове розслідування, за правилами, які визначені у Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Будь-яких винятків з наведеної процедури ні Закон України Про виконавче провадження, ні інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність державної виконавчої служби, не містять.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується оскільки суд першої інстанції в змісті постанови від 13.11.2014року скасовуючи оскаржуваний наказ, зазначив, що для перевірки законності дій державного виконавця та притягнення його до дисциплінарної відповідальності необхідно проводити службові розслідування відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 (далі Порядок) та зробив суперечливий висновок про обовязковість проведення службового розслідування, не враховуючи, що вищезазначений Порядок в пункті 1 передбачає право, а не обов 'язок проведення службового розслідування.

Закон України "Про державну службу (стаття 22 ) містить обов'язковість службового розслідування лише при відстороненні державного службовця від займаної посади та на вимогу самого службовця з метою зняття безпідставних, на думку державного службовця, звинувачень або підозри.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений статтею 149 Кодексу законів про працю України, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Перед тим, як ухвалювати рішення про застосування до працівника дисциплінарного стягнення, фактично роботодавець має зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників, письмові свідчення свідків, постанови про проведення перевірки, висновки, письмові пояснення самих порушників тощо.

Колегія суддів вважає, що порушення норм Закону України Про виконавче провадження Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виявленні під час проведення перевірки законності зведеного виконавчого провадження №39550363 достатньо свідчать про неналежне виконання службових обов 'язків позивачем щодо здійснення примусового виконання рішень судів.

Згідно пояснень від 22.10.2014 позивач частково визнав свою вину в даних проступках.

А тому Головне управління юстиції у Волинській мало достатні правові підстави для винесення наказу від 27.10.2014 №1253/4 Про застосування заходу дисциплінарного впливу відносно ОСОБА_1 у вигляді догани (найменший вид дисциплінарного стягнення).

Вищевикладеним також підтверджується, що постанова Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 Про результати перевірки виконавчого провадження, є законною та спростовує висновок суду першої інстанції про її неправомірність .

Посилання суду першої інстанції на те, що у поданні від 22 жовтня 2014 року зазначено про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, а не заступника начальника цього відділу ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання наказу незаконним, оскільки у поданні яка послужила для винесення наказу допущена описка, однак сам наказ про застосування дисциплінарного заходу винесено правильно та з матеріалів справи вбачається , що саме заступник начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_1 вчинив дії, що не відповідають вимога статей 11, 28, 33, 41, 52, 57 Закону України Про виконавче провадження, п. 3.8.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (п.1);

Посилання апелянта на те, що ухвала суду від 13.11.2014 року є необґрунтованою , оскільки судом не притягнуто в якості відповідача за їх клопотанням Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області колегія суддів вважає безпідставним , оскільки дана ухвала не впливає на права та обовязки сторін по справі.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що постанова від 13.11.2014 винесена в порушення норм матеріального та процесуального права; судом неповністю зясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, а тому її слід скасувати та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2014р. у справі № 803/2222/14 скасувати та ухвалити нову постанову якою в позові ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Волинській області про скасування постанови від 15 жовтня 2014 року №16/3/2/2014 про результати перевірки виконавчого провадження та скасування наказу від 27 жовтня 2014 року №1253/4 Про застосування заходу дисциплінарного впливу відносно ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я.Макарик

Судді: О.О.Большакова

І.В. Глушко