Справа № 872/17461/13
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2015 рокусправа № 808/7090/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Дадим Ю.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 р. по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області стосовно коригування податкових зобовязань та скасувати податкові повідомлення рішення ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя від 19.08.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 18 814,94 грн., з яких 12 543,29 грн. за основним платежем та 6 271,65 за штрафними санкціями та №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 22 006,50 грн., з яких 14 671 грн. за основним платежем та 7 335,5 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.08.2013 № НОМЕР_1 в частині визначення податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за основним платежем у сумі 1301 (одна тисяча триста одна) грн. 41 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 18 коп. Визнано протиправним та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19.08.2013 № НОМЕР_2 в частині визначення податкових зобовязань з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 172 (сто сімдесят дві) грн. 56 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3710 (три тисячі сімсот десять) грн. 89 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України утворено Державну податкову

інспекцію у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, у звязку з чим судом апеляційної інстанції допущено процесуальне правонаступництво Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на Державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Не погодившись з постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 р., позивач та відповідач звернулися з апеляційними скаргами, в яких, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, просить скасувати оскаржувану постанову та винести постанову якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі..

При цьому, 16 лютого 2015 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відмову від частини позовних вимог та закриття провадження у справі в частині податкового повідомлення рішення ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя № від 19.08.2013 року, обґрунтувавши її досягненням податкового компромісу. Щодо іншої частини позовних вимог просить задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши заявлене клопотання та вивчивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Клопотання про закриття провадження у справі обґрунтовано тим, що підрозділом 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, який набрав чинності 17 січня 2015 року, передбачено можливість застосування податкового компромісу.

Згідно п. 1 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Предметом даного спору є податкове повідомлення - рішення ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя від 19.08.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 22 006,50 грн., з яких 14 671 грн. за основним платежем та 7 335,5 грн. за штрафними санкціями.

Таким чином, до податкових зобов'язань, нарахованих оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, може бути застосована процедура податкового компромісу.

Відповідно до п. 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Згідно п. 12 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України заява про застосування податкового компромісу може бути подана протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом.

У підтвердження здійснення передбачених наведеними вище положеннями законодавства заходів щодо досягнення примирення позивачем до клопотання додано копію листа Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 04.02.2015 року про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 про досягнення податкового компромісу по податковому повідомленню рішенню від 19.08.2013 року за актом « 199/17-020/НОМЕР_3 від 09.08.2013 року у сумі 22 006,50 грн. по податку на додану вартість, у т.ч. 14671 грн. основний платіж та 7 335,50 грн. фінансова санкція, в якому зазначено про досягнення податкового компромісу, з урахуванням відповідних положень законодавчих норм та сплати узгоджено податкового зобовязання. Також, до вказаного клопотання додано копію платіжного доручення №7 від 02.02.2015 року про сплату грошових зобовязань у розмірі 733,55 грн. згідно повідомлення-рішення від 19.08.2013 року №.

За таких обставин, враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відповідності поданої позивачем заяви та податкових зобов'язань, щодо яких її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Податковим Кодексом.

Тому, з огляду на викладене та враховуючи сплату платником податків податкових зобов'язань у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про досягнення податкового компромісу.

Приписами п.11-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Стаття 194 КАС України передбачає, що позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

У ч. 1, 3 ст. 113 КАС України закріплено, що сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі в частині податкового повідомлення рішення ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя № від 19.08.2013 року у звязку з досягненням податкового компромісу.

Щодо решти позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 18.01.1999 року зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Запорізької міської ради та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, в період з 15.07.2013 по 02.08.2013 було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої було складено Акт №199/17-020/НОМЕР_3 від 09.08.2013 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято від 19.08.2013 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 18 814,94 грн., з яких 12 543,29 грн. за основним платежем та 6 271,65 за штрафними санкціями.

За висновками зазначеного акту перевірки податковим органом встановлено порушення пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.1 пункту 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, донараховано податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 12 543 грн. 29 коп., у т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 6 857 грн. 18 коп., за 2012 рік у сумі 5 686 грн. 11 коп.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю віднесено витрати щодо придбання бензину А-92 та А-95, автозапчастин, витрати на ремонт та технічне обслуговування легкових автомобілів НОМЕР_4 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_5, які у перевіряємий період належали позивачу на праві власності, а також витрати щодо придбання кондиціонеру (у тому числі монтаж і монтажні матеріали), монітора LG Flatron LCD E2242C та ПК ROMA ALFA 310.0115.

Згідно статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до податкової накладної від 15.07.2011 року №23 у ПП «Запоріжклімат» було придбано кондиціонер, монтаж та монтажні матеріали для кондиціонера на загальну суму 4 020 грн., в т.ч. ПДВ 670 грн.

Підпунктом «в» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством - витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно з підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що придбаний позивачем кондиціонер не є основним засобом у розумінні підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Також, до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю позивачем було віднесено витрати по придбанню бензину А-92 та А-95, автозапчастин, витрати на ремонт та технічне обслуговування належних йому двох легкових автомобілів НОМЕР_4 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_5.

На підтвердження правомірності віднесення зазначених вище витрат до витрат, повязаних з господарською діяльністю, позивачем були надані накази № 3 від 01.01.2011 та № 7 від 01.01.2012 про використання в межах господарської діяльності підприємця автомобілів НОМЕР_4 та KIA Cerato д.н.з. НОМЕР_5, подорожні листи службового легкового автомобіля за періоди січень 2011 грудень 2012 року, реєстри подорожніх листів службового легкового автомобіля за вказаний період.

Проте, надані позивачем документи не відповідають встановленим відповідними нормами вимогам щодо їх оформлення та змісту та не підтверджують їх понесення у звязку зі здійсненням господарської діяльності.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 2 статті 9 цього Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, враховуючи наведене, висновки суду першої інтанції щодо неправомірності віднесення позивачем до витрат повязаних з господарською діяльністю, витрат на придбання кондиціонеру, витрат щодо придбання бензину, автозапчастин, витрат на ремонт транспортних засобів.

Щодо доводів податкового органу про безпідставність віднесення до суми витрат, повязаних з господарською діяльністю, витрат на придбання монітору LG Flatron LCD E2242C та ПК ROMA ALFA 310.0115, оскільки вони не використовуються в господарській діяльності, то матеріалами справи підтверджено використання вказаного товару у господарській діяльності, а саме під час для складання та подачі в електронному вигляді податкових документів згідно Договору № 191120121 від 19.11.2012 року про визнання електронних документів, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів, отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів) поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що податковим органом, як в акті перевірки, так і під час судового розгляду справи, жодних доводів щодо не використання позивачем монітору LG Flatron LCD E2242C та ПК ROMA ALFA 310.0115 не наведено.

Крім того, з наданого суду апеляційної інстанції розрахунку недобору податкових зобовязань, колегією суддів встановлено, що в даному розрахунку зазначені дані по придбанню товару, інформації щодо дослідження якого та відповідно щодо врахування відповідних сум під час визначення податкових зобовязань в акті перевірки не зазначено, а саме в наданому суду розрахунку зазначено витрати на придбання в період 09.12.2011 року у ФОП ОСОБА_2 кондиціонеру на суму 2 599 грн., 04.09.2012 року на придбання у ТОВ «Авіас» 100 л. бензину-А92 на суму 866,67 грн., які документально не підтверджені, у звязку з чим вказані суми не підлягають врахуванню.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо безпідставного зарахування до витрат при розрахунку податкових зобовязань витрат на придбання монітору LG Flatron LCD E2242C та ПК ROMA ALFA 310.0115 у розмірі 2 850 грн., витрат на придбання у ФОП ОСОБА_2 кондиціонеру на суму 2 599 грн. та витрат на придбання у ТОВ «Авіас» 100 л. бензину-А92 на суму 866,67 грн.

Щодо визначення податковим органом штрафних санкцій у розмірі 50 відсотків суми нарахованого зобовязання суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підставою для застосування штрафу у розмірі 50 відсотків від суми визначеного податкового зобовязання стало повторне визначення протягом 1095 днів контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України визначено, що, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Матеріали справи свідчать, що податкові повідомлення-рішення від 24.05.2011 № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7, якими було визначено податкові зобовязання з податку на додану вартість та з податку з доходів фізичних осіб скасовані постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.07.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 року.

Тому, податковим органом безпідставно застосовано штрафні санкції у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, як за повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення форми Р прийнятого Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області 19.08.2013 № НОМЕР_1, в частині визначення податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 320 (чотири тисячі триста двадцять) грн., з яких за основним платежем у сумі 947 (девятсот сорок сім) грн. 34 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 372 (три тисячі триста сімдесят дві) грн. 66 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку апеляційні скарги задовольнити частково, постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 р. скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення форми Р від 19.08.2013 № НОМЕР_1, в частині визначення податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 320 (чотири тисячі триста двадцять) грн., з яких за основним платежем у сумі 947 (девятсот сорок сім) грн. 34 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 3 372 (три тисячі триста сімдесят дві) грн. 66 коп.

Провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування прийнятого Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області податкового повідомлення-рішення форми Р від 19.08.2013 № НОМЕР_2 - закрити з підстав досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 08.04.2015 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.О. Круговий