Справа № 2а-4353/12/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 9104/148131/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімоколект. Центр грошових вимог" до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ "Прімоколект» Центр грошових вимог" 21.05.2012року звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова , в якому з урахуванням уточнення, просить про скасування податкових повідомлень-рішень від 16 січня 2012 року № , від 16 січня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № повністю та визнання протиправним та скасування частково податкового повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № в частині збільшення суми основного зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 11974,54 гривні та застосування штрафної санкції в сумі 2376,05 гривень.

В обґрунтування позову покликається на те, що податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2012 року № , від 16 січня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № , яким товариству донараховане грошове зобовязання з податку на прибуток та штрафні санкції, є протиправними, оскільки відповідачем не правильно застосовано норми податкового законодавства, що регулюють порядок включення збитків минулих періодів до декларацій з податку на прибуток підприємств за ІІ-IV кв. 2011 р.

Податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення правил ведення касових операцій, позивач вважає протиправним, оскільки він не веде готівкових розрахунків, а тому не міг порушити вимоги Положення Про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

Податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № , яким нараховане грошове зобовязання з податку на додану вартість та штрафні санкції позивач вважає протиправним, оскільки включав до складу податкового кредиту суми податку, що підтверджуються податковими накладними. Використання нової форми податкових накладних з 16.12.2010р. вважає неправомірним, оскільки ця форма затверджена Міністерством фінансів України, а не центральним органом державної податкової служи, як того вимагає Податковий кодекс України. В частині правовідносин між позивачем та ПАТ Укрсоцбанк відповідачем не було враховано положень додатку № 5 до генерального договору від 29.04.2010р., яким визначені тарифи (3,0%) з урахуванням податку на додану вартість.

Податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № , яким визначено суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, оскаржується позивачем в частині збільшення суми основного зобовязання на 11974,54 гривні та застосування штрафної санкції в сумі 2376,05 гривень, оскільки відповідач помилково вважав особистим благом ОСОБА_1 вартість орендної плати, сплаченої за квартиру, що використовувалася для проживання працівників Товариства.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано повністю податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова від 16 січня 2012 року № , від 16 січня 2012 року № . Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 07 травня 2012 року № . Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 07 травня 2012 року № . Визнано протиправним та скасовано частково податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 07 травня 2012 року № в частині збільшення суми основного зобовязання з податку на додану вартість на 50840 гривень та застосування штрафної санкції в сумі 426,27 гривень. Визнано протиправним та скасовано частково податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 07 травня 2012 року № в частині збільшення суми основного зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 11974,54 гривні та застосування штрафної санкції в сумі 1918,12 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в частковому задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними. До складу ІІ кв. 2011 р. включається виключно відємне значення обєкта оподаткування, отримане субєктами господарювання за результатами господарської діяльності за І кв. 2011р., без врахування відємного значення, що увійшло до складу І кв. 2011р. з 2010р.; в авансових звітах відсутні оформлені належним чином розрахункові документи (касовий чек, квитанція), які б підтверджували достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання готівкових коштів працівниками Товариства на суму 3599,78 грн.; під час проведення розрахунків з ПАТ Укрсоцбанк було занижено суму податку на додану вартість на 5335 грн.; форма податкової накладної, яка діяла до 16.12.2011р., втратила чинність 16.12.2011р. Податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит за грудень 2011 р., оформлені відповідно до вимог наказу ДПА України від 21.12.2010р. № 969, який втратив чинність, а тому не є належними документами. Товариство не подавало до декларації з ПДВ за звітний період скарг на постачальників з додаванням документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку із придбанням послуг або копій первинних документів, що підтверджують отримання таких послуг; відповідно до договору оренди від 27.07.2010р. Товариство винайняло квартиру у АДРЕСА_1 для проживання ОСОБА_1 та проводило оплату орендної плати в розмірі 4000 грн. та комунальних послуг. Сума орендної плати є додатковим благом ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що п. 150.1 ст. 150 ПК України передбачає включення збитків, сформованих в 2010 р. до І, ІІ та наступних кварталів 2011 р. В період до 01.04.2011 р. положення ПК України не діяли, а діяв Закон України Про оподаткування прибутку підприємств. Тому платник податків, розраховуючи та декларуючи від'ємне значення об'єкта оподаткування, має керуватись положеннями саме цього Закону.

Відповідно до п.6.1 ст. 6 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

У 2010 році норми цього пункту діяли з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 22.4 статті 22 цього Закону. Відповідно до п..22.4 ст. 22 цього Закону у 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року.

У 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

З наведених положень закону вбачається, що правомірним є формування платником цього податку валових витрат у І кварталі 2011 р. в тому числі з сумою від'ємного значення об'єкта оподаткування за результатами 2010 р., що являє собою результат розрахунку об'єкта оподаткування за підсумками І кварталу 2011 р., який після формування є неподільним.

Сторони визнали, що до декларацій за ІІ, ІІІ, IV кв. 2011 р. з податку на прибуток включено від'ємне значення обєкта оподаткування за 2010 р. в сумі 3063022 грн. Таким чином, висновок ДПІ про включення платником в ІІ, ІІІ, IV кварталі 2011 р. від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього періоду іншого, ніж від'ємне значення об'єкту оподаткування І кварталу 2011 р., не підтвердилось.

Крім того, висновок податкового органу про неправомірність включення до в 2011 та наступних за ним періодах збитків, які виникли до 01.01.2011 р. не відповідає законодавчим нормам Закону Про оподаткування прибутку підприємств, який підлягав застосуванню до 01.04.2011 р. та нормам вже чинного п. 150.1 ст. 150 ПК України, якою також не встановлено відповідної заборони.

Відсутність в Товаристві операцій з приймання та (або) видачі готівки, свідчить про відсутність касових операцій, що виключає застосування Положення № 637. Позивач стверджував, що готівкові розрахунки з працівниками не проводив. Відповідач зворотнього не довів. Враховуючи наведене, Суд погоджується з доводами позивача, що Положення № 637 на нього не поширюється, а отже й відсутній склад правопорушення, за яке його притягнули до відповідальності на підставі п. 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки. Відтак, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю, а податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № є протиправним та підлягає скасуванню. податкові накладні ПАТ МТС - Україна, ТзОВ Центродрук, ПП Професійні системи безпеки, ТзОВ Сервіс компютерної технікимістять усі реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України. Реальність господарських операцій, за якими сплачено ПДВ, підтверджується первинними документами рахунком ПрАТ МТС-Україна, платіжним дорученням від 13.01.2012р. на суму 169704,06 грн., в т.ч. ПДВ 26671,13 грн.; договором з ТзОВ Центродруквід 01.10.2010р. з додатковою угодою від 31.12.2010р., рахунком-фактурою від 30.11.2011р., актами здачі-прийняття робі від 22.12.2011р., платіжним дорученням від 23.12.2011р. на суму 122099,20 грн., в т.ч. ПДВ 20349,87 грн.; договором від 01.06.2010р. з ПП Професійні системи безпеки, рахунком, актом виконаних робіт, платіжним дорученням на суму 289 грн., в т.ч. ПДВ 48,32 грн.; рахунком ТзОВ Сервіс компютерної технікивід 20.12.2011р., актом прийом-передачі наданих послуг, платіжним дорученням від 12.01.2012р. № 1377 на суму 1615,02 грн., в т.ч. ПДВ 269,17 грн.

Відповідно до п. 200.1. ст. 201 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Представник ДПІ визнав, що податки на додану вартість, що зазначені в податкових накладних ПАТ МТС - Україна, ТзОВ Центродрук, ПП Професійні системи безпеки, ТзОВ Сервіс компютерної техніки, фактично сплачені до бюджету, тому шкоди бюджету не завдано. Водночас, вважає, що саме лише недотримання форми податкових накладних позбавляє платника податків на включення цих суми до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.2 ст.. 201 ПК України в редакції, що діяла станом на грудень 2011 р. форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби. Центральним органом державної податкової служби є Державна податкова служба України. Таким чином, Міністерство фінансів України не мало законних повноважень для видання наказу від 01.11.2011 р. № 1379 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної. Платник податків мав підстави не застосовувати зазначеного наказу, оскільки норми Податкового кодексу України мають вищу юридичну силу.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. а п. 4.2.9 п. 4.2. ст. 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку у безоплатне користування, за винятком, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції чи передбачене нормами трудового договору (контракту) або відповідно до закону, у встановлених ними межах, а також за винятком користування автомобільним транспортом, наданих платнику податку його працедавцем-резидентом, який є платником податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У п. а пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України зазначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Наведені правові норми застосовуються до доходів конкретної фізичної особи, отриманих як у вигляді вартості використання житла, наданого їй в безоплатне користування. Проте, позивач зазначав, що квартира у АДРЕСА_1 використовувалася для проживання не лише ОСОБА_1 ДПІ не врахувала, що додатковою угодою від 02.08.2010р. внесено зміни до п. 1.2 договору оренди. Таким чином, квартира використовувалася з метою тимчасового проживання у ньому працівників київського офісу Товариства та інших осіб. Відповідач не довів, що квартира використовувалася лише ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

1. Щодо податкових повідомлень-рішень ДПІ від 16 січня 2012 року № , від 16 січня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № . У грудні 2011 р. ДПІ проводило виїзну позапланову перевірку Товариства з питань правильності визначення обєкта оподаткування податком на прибуток за період з 15.02.2010р. по 30.09.2011р. За наслідками перевірки складено акт від 26.11.2011 р. № 3362/23-2/36992270, яким встановлено порушення п. 3 підр. 4 розд. ХХ Перехідні положення, п. 150.1 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток в 3 кв. 2011 р. на суму 3063022 грн. та занижено податок на прибуток всього на суму 5497 грн. за рахунок включення відємного значення обєкта оподаткування за 2010 р. в сумі 3063022 грн.

За наслідками перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 16 січня 2012 року № на суму 3063022 грн. та від 16 січня 2012 року № на суму 5497 грн. Зазначені рішення оскаржувалися в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС у Львівській області від 22.02.2012р. та рішенням ДПС України від 08.05.2012р. скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Окрім того, ДПІ проводило планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 15.02.2010р. по 31.12.2011р. За наслідками перевірки складено акт від 19.04.2012 р. № 308/22-0/36992270 , яким встановлено порушення підпункту 8.2.1 п. 82., пп. 8.4.1 п. 8.4. ст. 8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств , п. 145.1, пп. 145.1.4 ст. 145, п. 146.1 ст. 146 Податкового кодексу України, п. 3 підр. 4 розд. ХХ Перехідні положення , в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3065770 грн., в т.ч. у 2 кв. 2011 р. на суму 3064936 грн., за 2-3 кв. 2011р. в сумі 3065770 грн., в 2-4 кв. 2011р. в сумі 3067143, а з урахуванням податкового повідомлення-рішення від 16.01.2012р. № , яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3063022 грн., зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток складає 8371 грн., в т.ч. за 2010р. 5068 грн., І кв. 2011р. 1929 грн., 2 кв. 2011р. 1374 грн. (п. 2 акту перевірки) та занижено суму грошового зобовязання з податку на прибуток за 2-3 кв. 2011р. на суму 6129 грн., за 2-4 кв. 2011р. на суму 79722 грн., а з урахуванням податкового повідомлення-рішення від 16.01.2012р. № , яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток за 2-3 кв. 2011р. у розмірі 5947 грн., сума заниження грошового зобовязання по податку на прибуток за 2-3 кв. 2011 р. складає 632 грн., за 2-4 кв. 2011р. 74225 грн. (п. 3 акту).

Платник податків факт порушення заперечував та його заперечення були відхилені.

За наслідками перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 74858 грн., в т.ч. основний платіж 74857 грн. та штраф 1 грн.

Спір виник щодо правомірності відображення в податковій звітності за ІІ та IV квартали 2011 року від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток з урахуванням суми такого від'ємного значення попереднього 2010 року.

Вирішуючи спір в цій частині, Суд виходив з наступного. Правовідносини щодо визначення об'єкту оподаткування податком на прибуток, складу валового доходу та валових витрат визначаються правовими нормами Податкового кодексу України від 01.12.2010 року (надалі ПК України), зокрема, розділом ІІІ Податок на прибуток.

Відповідно до п.1 підрозділу 4 Особливості справляння податку на прибуток підприємств розділу ХХ Перехідних положень, розділ III податок на прибуток цього кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом. Разом з тим, відповідно до розділу ХІХ прикінцевих положень ПК України, Закон України Про оподаткування прибутку підприємств втрачає чинність лише з 01.04.2011 р.

З наведених положень ПК України вбачається, що в період з 01.01.2011 р. по 01.04.2011 р. правовідносини щодо визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, складу валового доходу та валових витрат регулювались саме Законом України Про оподаткування прибутку підприємств, а починаючи з 01.04.2011 р. - положеннями ПК України.

Відповідно до п. 3 підрозділу 4 Особливості справляння податку на прибуток підприємстврозділу ХХ Перехідних положень ПК України пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2011 році (тобто, з ІІ кварталу 2011) з урахуванням такого:

якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

З наведеного п.3 підрозд. 4 розд. ХХ вбачається, що в ньому йдеться про порядок обрахунку в 2011 році від'ємного значення об'єкта оподаткування з наростаючим підсумком без встановлення особливостей щодо методології його розрахунку за підсумками І кварталу 2011 року. Так, наведене положення не встановлює порядку розрахунку об'єкта оподаткування податку на прибуток підприємств в І кварталі 2011 р., а лише визначає порядок врахування результату розрахунку об'єкта оподаткування за підсумками І кварталу 2011 р., коли таким результатом є від'ємне значення.

Одночасно положення п. 150.1 ст. 150 ПК України передбачає, якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Таким чином, п. 150.1 ст. 150 ПК України передбачає включення збитків, сформованих в 2010 р. до І, ІІ та наступних кварталів 2011 р.

В період до 01.04.2011 р. положення ПК України не діяли, а діяв Закон України Про оподаткування прибутку підприємств. Тому платник податків, розраховуючи та декларуючи від'ємне значення об'єкта оподаткування, має керуватись положеннями саме цього Закону.

Відповідно до п.6.1 ст. 6 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

У 2010 році норми цього пункту діяли з урахуванням особливостей, встановлених пунктом 22.4 статті 22 цього Закону. Відповідно до п..22.4 ст. 22 цього Закону у 2010 році у складі валових витрат платника податку враховується 20 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 1 січня 2010 року.

У 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

З наведених положень закону вбачається, що правомірним є формування платником цього податку валових витрат у І кварталі 2011 р. в тому числі з сумою від'ємного значення об'єкта оподаткування за результатами 2010 р., що являє собою результат розрахунку об'єкта оподаткування за підсумками І кварталу 2011 р., який після формування є неподільним.

Сторони визнали, що до декларацій за ІІ, ІІІ, IV кв. 2011 р. з податку на прибуток включено від'ємне значення обєкта оподаткування за 2010 р. в сумі 3063022 грн. Таким чином, висновок ДПІ про включення платником в ІІ, ІІІ, IV кварталі 2011 р. від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього періоду іншого, ніж від'ємне значення об'єкту оподаткування І кварталу 2011 р., не підтвердилось.

Крім того, висновок податкового органу про неправомірність включення до в 2011 та наступних за ним періодах збитків, які виникли до 01.01.2011 р. не відповідає законодавчим нормам Закону Про оподаткування прибутку підприємств, який підлягав застосуванню до 01.04.2011 р. та нормам вже чинного п. 150.1 ст. 150 ПК України, якою також не встановлено відповідної заборони.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що пункт 3 підрозділу 4 Розділу XX "Перехідні положення" Кодексу не містить заборони на врахування у 2011 та 2012 роках збитків, які виникли до 01.01.2011 р., а отже, такі збитки повинні враховуватись у складі витрат поточних податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення від'ємного значення. Аналогічна позиція наведена у листі Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики від 10.11.2011 р. № 04-39/10-1160.

Суд враховує, що п 4.1.4 ст.4 ПК України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку - в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до 56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю, а податкові повідомлення-рішення від 16 січня 2012 року № , від 16 січня 2012 року № , від 07 травня 2012 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

2. Щодо податкового повідомлення-рішення ДПІ від 07 травня 2012 року № .

Актом перевірки від 19.04.2012 р. № 308/22-0/36992270 встановлено порушення п. 3.1, 3.2. п. 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р. (надалі Положення № 637) та відповідно до п. 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівкизастосовано штрафні санкції у розмірі 3599,78 грн.

Обєктивна сторона порушення полягає в тому, що в авансових звітах відсутні оформлені належним чином розрахункові документи (касовий чек, квитанція), які б підтверджували достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання готівкових коштів працівниками Товариства на суму 3599,78 грн.

Позивач вважає, що зазначені нормативні акти регулюють правовідносини щодо використання готівкових коштів та розрахунків через касу підприємств. Товариство усі розрахунки здійснює виключно у безготівковій формі, каса для готівкових розрахунків відсутня. Окрім того, в судовому засіданні представники позивача звернули увагу суду на те, що відшкодування витрат працівників було проведено за рахунок прибутку та ці суми до валових витрат підприємства не включалися. Зазначену обставину представник відповідача визнав.

Вирішуючи спір в цій частині, Суд виходить з наступного. Відповідач встановив порушення позивачем п. 3.1, 3.2. п. 7.41 Положення № 637. Відповідно до п. 3.1 цього Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону (п. 3.2.)

У п.7.41 Положення № 637 під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

В преамбулі зазначено, що це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України "Про Національний банк України", визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

У п. 1.2 Положення визначено поняття терміну касові операції- це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Указ Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.1995 р. № 436/95 передбачає відповідальність у вигляді штрафу за порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Відсутність в Товаристві операцій з приймання та (або) видачі готівки, свідчить про відсутність касових операцій, що виключає застосування Положення № 637. Позивач стверджував, що готівкові розрахунки з працівниками не проводив. Відповідач зворотнього не довів. Враховуючи наведене, Суд погоджується з доводами позивача, що Положення № 637 на нього не поширюється, а отже й відсутній склад правопорушення, за яке його притягнули до відповідальності на підставі п. 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки. Відтак, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю, а податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

3. Щодо податкового повідомлення-рішення ДПІ від 07 травня 2012 року № .

Актом перевірки від 19.04.2012 р. № 308/22-0/36992270 встановлено порушення п. 4.1 ст. 4 Закону України Про податок на додану вартість, п. 198.6 ст. 198, п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку за грудень 2011 р. в сумі 50840 грн., за лютий 2011р. в сумі 2934 грн., за грудень 2010р. в сумі 1884 грн., за травень 2011р. в сумі 517 грн. (п. 1 висновків акту перевірки).

За наслідками перевірки винесене податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість 56646 грн., в т.ч. за основним платежем 56175 грн., за штрафними санкціями 471 грн.

Обєктивна сторона порушень складається з двох епізодів: 1) застосування тарифів під час розрахунків з ПАТ Укрсоцбанк; 2) використання податкових накладних, які не відповідають встановленій формі.

На думку ДПІ, під час проведення розрахунків з ПАТ Укрсоцбанк було занижено суму податку на додану вартість на 5335 грн. Так, 29 грудня 2010 р. між Товариством та ПАТ Укрсоцбанкукладено Генеральний договір № 09.8-08/1/011/1-135 про надання послуг щодо стягнення заборгованості (а.с. 91). Відповідно до п. 4.1. Договору вартість послуг, що надаються виконавцем, визначається на підставі тарифі, які погоджені сторонами в додатку № 5. Додатком № 5 від 29.04.2010р. сторони погодили суму винагороди виконавця в сумі 3% від суми погашеної заборгованості (а.с. 94).

Виконання робіт засвідчується актами від 09.12.2010р. на суму 56534,81 грн., в т.ч. ПДВ 9422,47 грн., від 14.01.2011р. на суму 58078,2, в т.ч. ПДВ 9679,7 грн.; від 11.02.2011 р. на суму 29950,85 грн., в т.ч. ПДВ 4991,8 грн.; від 14.03.2011р. на суму 13934,28 грн., в т.ч. ПДВ 2322,38 грн.; від 25.03.2011р. на суму 1617,3 грн., в т.ч. ПДВ 269,55 грн. Розрахунки між сторонами були проведені відповідно до підписаних актів.

На думку ДПІ, на суму винагороди позивач мав би нараховувати податок на додану вартість, оскільки погоджений тариф не включає в себе ПДВ.

Натомість, позивач вважає, що податковий орган безпідставно не взяв до уваги додаток № 5 від 29.10.2010р., яким сторони погодили тарифи, які підлягають сплаті за виконання договору, зокрема 3,0% з урахуванням ПДВ за реєстрами, строк обслуговування за якими становить 120 календарних днів; 3,6% з урахуванням ПДВ за реєстрами, строк обслуговування за якими становить 60 календарних днів.

Представник ДПІ вважає, що додаток № 5 не може братися до уваги, оскільки листом від 06.04.2012р. № 1316/22-021/35 зобовязано платника надати засвідчений належним чином договір № 09.8-08/1/011/1-135, зі змінами і доповненнями, і платником було надано такий договір без додатку № 5. Відтак, на його думку, відсутні підстави вважати, що він був наявний під час проведення перевірки та виконання договору.

Представник позивача пояснив, що додаток № 5 існував і надавався під час перевірки, проте не був взятий до уваги. Окрім того, на цей документ позивач покликався у запереченнях до акту перевірки, він був у ДПІ до прийняття оскаржуваного рішення, про що свідчить відповідь ДПІ від 07.05.2012р., в якому згадується додаток № 5.

Відповідно до п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. Відповідно до п. 85.7. ст. 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи органу державної податкової служби, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Як вбачається з реєстру наданих документів 06.04.2012р., податковому органу надавалася для перевірки копія договору № 09.8-08/1/011/1-135 від 29.04.2010р. з ПАТ Укрсоцбанк. В реєстрі відсутні відомості про надання додатку № 5. Позивач не подавав скарг на дії осіб, що проводили перевірку, з приводу неприйняття документів. З урахуванням наведеного, Суд вважає, що додаток № 5 в редакції від 29.10.2010р. не було надано для перевірки, а висновки податкового органу про заниження суми податку на додану вартість на 5335 грн, які зроблені на підставі наданих документів, відповідають закону.

Щодо віднесення до складу податкового кредиту суд ПДВ, підтверджених податковими накладними неналежної форми, Суд встановив, що до складу податкового кредиту за грудень 2011 р. Товариством було віднесено суми ПДВ, сплачені наступним контрагентам і підтверджені наступними накладними: - ПАТ МТС Україна - від 31.12.2011р. № 554982 на суму 160026,24 грн. - ТзОВ Центродрук- від 20.12.2011р. № 693 на суму 85275,20 грн. та від 22.12.2011р. № 699 на суму 64169,26 грн., - ПП Професійні системи безпеки від 19.12.2011р., № 37 на суму289,90 грн., - ТзОВ Сервіс компютерної техніки від 20.12.2011р. № 144 на суму 1615,02 грн.

ДПІ вважає, що форма податкової накладної, яка діяла до 16.12.2011р., затверджена наказом ДПА України від 21.12.2010р. № 969 Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення, втратила чинність 16.12.2011р. на підставі наказу Мінфіну від 01.11.2011 р. № 1379 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної. Податкові накладні оформлені відповідно до вимог наказу ДПА України від 21.12.2010р. № 969, який втратив чинність, а тому не є належними документами. Товариство не подавало до декларації з ПДІ за звітний період скарг на постачальників з додаванням документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку із придбанням послуг або копій первинних документів, що підтверджують отримання таких послуг.

Натомість, позивач вважає, що податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України та підтверджують правомірність формування податкового кредиту та реальність господарських операцій, за якими вони оформлені. Окрім того, в додаткових поясненнях представники позивача звертали увагу на те, що наказ Мінфіну від 01.11.2011 р. № 1379 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної не може встановлювати форму податкової накладної, оскільки відповідно до п. 201.2 ПК України (в редакції станом на грудень 2011 р.) форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби. Цим органом, на думку позивача, є Державна податкова служба України, а не Міністерство фінансів України.

Оцінюючи доводи та міркування сторін з цього приводу, Суд вважає, що податкові накладні ПАТ МТС - Україна , ТзОВ Центродрук, ПП Професійні системи безпеки, ТзОВ Сервіс компютерної технікимістять усі реквізити, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України. Реальність господарських операцій, за якими сплачено ПДВ, підтверджується первинними документами рахунком ПрАТ МТС-Україна, платіжним дорученням від 13.01.2012р. на суму 169704,06 грн., в т.ч. ПДВ 26671,13 грн.; договором з ТзОВ Центродруквід 01.10.2010р. з додатковою угодою від 31.12.2010р., рахунком-фактурою від 30.11.2011р., актами здачі-прийняття робі від 22.12.2011р., платіжним дорученням від 23.12.2011р. на суму 122099,20 грн., в т.ч. ПДВ 20349,87 грн.; договором від 01.06.2010р. з ПП Професійні системи безпеки, рахунком, актом виконаних робіт, платіжним дорученням на суму 289 грн., в т.ч. ПДВ 48,32 грн.; рахунком ТзОВ Сервіс компютерної технікивід 20.12.2011р., актом прийом-передачі наданих послуг, платіжним дорученням від 12.01.2012р. № 1377 на суму 1615,02 грн., в т.ч. ПДВ 269,17 грн.

Відповідно до п. 200.1. ст. 201 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Представник ДПІ визнав, що податки на додану вартість, що зазначені в податкових накладних ПАТ МТС - Україна, ТзОВ Центродрук, ПП Професійні системи безпеки, ТзОВ Сервіс компютерної техніки , фактично сплачені до бюджету, тому шкоди бюджету не завдано. Водночас, вважає, що саме лише недотримання форми податкових накладних позбавляє платника податків на включення цих суми до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.2 ст.. 201 ПК України в редакції, що діяла станом на грудень 2011 р. форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби. Центральним органом державної податкової служби є Державна податкова служба України. Таким чином, Міністерство фінансів України не мало законних повноважень для видання наказу від 01.11.2011 р. № 1379 Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної. Платник податків мав підстави не застосовувати зазначеного наказу, оскільки норми Податкового кодексу України мають вищу юридичну силу.

Відповідно до п 56.21. ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Податковий орган зазначеного положення не врахував.

Суд враховує, що правова невизначеність щодо форми податкової накладної в період з 16 по 31 грудня 2011 р. виникла не з вини позивача, а є наслідком низької якості закону. Недотримання форми податкової накладної є формальним недоліком, що не призвів до негативних наслідків у вигляді ненадходження податку до бюджету, не порушив нічиїх прав чи інтересів. Таким чином, використання старої форми податкової накладної не може позбавляти платника податків права на податковий кредит.

4. Щодо податкового повідомлення-рішення ДПІ від 07 травня 2012 року № в частині збільшення суми основного зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 11974,54 гривні та застосування штрафної санкції в сумі 2376,05 гривень.

Актом перевірки від 19.04.2012 р. № 308/22-0/36992270 встановлено порушення п. 3.1.1 п. 3, п. 3.4., пп. 4.2.9, пп. 4.2.15 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1. ст. 7 , пп. 8.1.1., п.п. 8.1.2 п. 8.1. ст. 8, п. 9.10 ст. 9, ст. 17 пп. ап. 19.2 ст. 19 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, ст. 51, пп. 164.2.11, пп. 164.2.17, п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, п. 170.9 ст. 170, ст. 171, пп. а, пп. бп. 176.2 ст. 176 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 12850,52 грн. (п. 5 висновків акту перевірки).

На підставі акту перевірки винесене податкове повідомлення-рішення ДПІ від 07 травня 2012 року № , яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 12850,52 грн. та застосовано штраф у розмірі 2549,96 грн.

Зазначене рішення оскаржується платником податків в частині збільшення суми основного зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 11974,54 гривні та застосування штрафної санкції в сумі 2376,05 гривень, що повязане з оподаткуванням доходу у вигляді додаткових благ, наданих працівнику Товариства ОСОБА_1

Обєктивна сторона порушення, на думку ДПІ, полягає у тому, що відповідно до договору оренди від 27.07.2010р. Товариство винайняло квартиру у АДРЕСА_1 для проживання ОСОБА_1 та проводило оплату орендної плати в розмірі 4000 грн. та комунальних послуг згідно виставлених рахунків. Оплата проводилася за період з 28.07.2010р. по 04.11.2011 р., що підтверджується банківськими виписками. Сума орендної плати є додатковим благом ОСОБА_1

Позивач факт порушення заперечує. Звертає увагу, що п. 1.2 договору оренди від 27.07.2010р. визначено мету оренди: для проживання ОСОБА_1.. Додатковою угодою від 02.08.2010р. внесено зміни до п. 1.2 договору оренди та викладено його в такій редакції: для проживання у ньому фізичних осіб (зокрема, але не обмежуючись: працівників ТзОВ Прімоколект. Центр грошових вимог, представників засновників, а також інших осіб, яких Орендар бажає забезпечити житлом). Таким чином, квартира використовувалася з метою тимчасового проживання у ньому працівників київського офісу Товариства та інших осіб. Всі платежі за цим договором мають не персоніфікований характер та не можуть вважатися персональним благом ОСОБА_1 27.05.2012р. позивач надіслав до ДПІ довідку-пояснення з переліком осіб, які перебували у м. Львові з діловим візитом до Товариства.

Окрім того, позивач зазначає, що з працівниками, яких було запрошено на роботу до Львова з Києва, або які на виконання трудових обовязків змушені були часто приїжджати до Львова, було підписано пропозицію працевлаштування, в якій зазначався обовязок працедавця забезпечити співробітника житлом або іншим альтернативним місцем для його тимчасового перебування у м. Львові.

Вирішуючи спір в цій частині, Суд керується Законом України Про податок з доходів фізичних осіб від 22.05.2003р., який застосовується до правовідносин, що існували до 01.01.2011р., і Податковим кодексом України, який застосовується до правовідносин, що існували після 01.01.2011р.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. ап. 4.2.9 п. 4.2. ст. 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку у безоплатне користування, за винятком, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції чи передбачене нормами трудового договору (контракту) або відповідно до закону, у встановлених ними межах, а також за винятком користування автомобільним транспортом, наданих платнику податку його працедавцем-резидентом, який є платником податку на прибуток підприємств.

Відповідно до п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У п. апп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України зазначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Наведені правові норми застосовуються до доходів конкретної фізичної особи, отриманих як у вигляді вартості використання житла, наданого їй в безоплатне користування. Проте, позивач зазначав, що квартира у АДРЕСА_1 використовувалася для проживання не лише ОСОБА_1 ДПІ не врахувала, що додатковою угодою від 02.08.2010р. внесено зміни до п. 1.2 договору оренди. Таким чином, квартира використовувалася з метою тимчасового проживання у ньому працівників київського офісу Товариства та інших осіб. Відповідач не довів, що квартира використовувалася лише ОСОБА_1

З урахуванням наведеного, Суд погоджується, що всі платежі за цим договором мають не персоніфікований характер та не можуть вважатися персональним додатковим благом ОСОБА_1, а отже й не включаються до складу її загального місячного оподатковуваного доходу. Відтак, грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 11974,54 гривень визначено безпідставно.

Щодо скасування рішення в частині застосування штрафної санкції в сумі 2376,05 гривень, то суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню лише частково в сумі 1918,12 гривень, пропорційно до суми основного грошового зобовязання, яке визнано протиправним.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2012 року у справі № 2а-4353/12/1370 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар