Справа № 817/917/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/917/15

04 червня 2015 р. 16год. 02хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковська Л.А. (головуючий), суддів Дорошенко Н.О. Сало А.Б. , за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства соціальної політики України, Департамента соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації
про зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України, Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про зобовязання передати йому гуманітарну допомогу - автомобіль Ford (D) Focus, 2007 року виготовлення, надати довідку для реєстрації відповідного транспортного засобу, та внести зміни до наказу №517 від 31.07.2014 року "Про визнання легкових автомобілів гуманітарною допомогою", а саме: в пункті 12 додатку до наказу замінити набувача ОСОБА_4 на ОСОБА_1.

Позовні вимоги в повному обсязі підтримані позивачем та його представником в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що позивач, як і його батько, ОСОБА_4, перебував на обліку в Департаменті соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, як інвалід, що потребує забезпечення автомобілем. 26.05.2014 року громадянин ОСОБА_5, ОСОБА_6 надав гуманітарну допомогу через безкоштовну передачу легкового автомобіля Ford (D) Focus, 2007 року випуску, Департаменту з метою подальшої безкоштовної передачі цього автомобіля інваліду: ОСОБА_4. Наказом Міністерства соціальної політики України №517 від 31.07.2014 року вказаний автомобіль визнаний гуманітарною допомогою, а її набувачем визначено батька позивача. Так як 01.08.2014 року набувач гуманітарної допомоги помер, то отримати її він не встиг. В звязку з цим, 21.10.2014 року іноземний донор переадресував гуманітарну допомогу позивачу, визначивши саме його набувачем вказаного автомобіля. Проте відповідачі, порушуючи вимоги ст.3 Закону України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року, залишили подані позивачем документи без розгляду, тим самим, не лише позбавили його законної можливості отримати призначену для нього гуманітарну допомогу, а й знівелювали права іноземного донора на зміну отримувача та переадресацію гуманітарної допомоги. На таких підставах просили позов задовольнити.

Відповідач - Міністерство соціальної політики України участі представника в жодному судовому засіданні не забезпечило, хоча належним чином повідомлялося про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи (а.с.35,40,47,51-53). За таких обставин, суд на підставі частини четвертої статті 128 КАС України вважав за належне розгляд справи проводити за відсутності вказаного відповідача за наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Представник відповідача - Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суду пояснила, що у відповідь на заяву позивача про переоформлення автомобіля, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації звернувся до Міністерства соціальної політики України з проханням внести зміни до наказу №517 від 31.07.2014 року, а саме: здійснити зміну набувача гуманітарної допомоги з покійного ОСОБА_4, інваліда II групи, захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС, на його сина, ОСОБА_1, який є інвалідом III групи загального захворювання, відповідно до прохання іноземного донора. Оскільки Міністерство такі зміни не внесло, Департамент немає права видати автомобіль Ford (D) Focus, 2007 року випуску, який надійшов в якості гуманітарної допомоги з ОСОБА_5, позивачу. Також пояснила, що видати вказаний автомобіль в порядку черговості іншому інваліду, який перебуває на обліку, Департамент також позбавлений права, оскільки іноземний донор в звязку із смертю первісного набувача гуманітарної допомоги наступним її набувачем визначив позивача, ОСОБА_1 За наведеного, вважає, що врегулювати ситуацію можна лише шляхом внесення відповідних змін до наказу Міністерства соціальної політики України №517 від 31.07.2014 року.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача - Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6 Мартенсом 26.05.2014 року надано гуманітарну допомогу через безкоштовну передачу автомобіля марки Ford (D) Focus, ідент.номер: WF0WXXGCDW7M32170, 19.12.2007 року випуску, Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації з метою подальшої безкоштовної передачі цього легкового автомобіля конкретній особі, а саме: інваліду ОСОБА_4 (а.с.9-12).

Наказом Міністерства соціальної політики України №517 від 31.07.2014 року зазначений автомобіль визнаний гуманітарною допомогою. Згідно з пунктом 12 додатку до наказу, донором виступає ОСОБА_6, отримувачем автомобіля - Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, а набувачем - ОСОБА_4 (а.с.23).

Даний автомобіль отримано Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації для видачі набувачу. Однак транспортний засіб вказаному інваліду виданий не був, в звязку з тим, що ОСОБА_4 01.08.2014 року помер (а.с.8).

21.10.2014 року іноземний донор - ОСОБА_6 направив Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації підтвердження про надання гуманітарної допомоги, в якому вказав, що в звязку зі смертю ОСОБА_4, він передає безкоштовно наданий Департаменту автомобіль марки Ford (D) Focus, ідент.номер: WF0WXXGCDW7M32170, 19.12.2007 року випуску, іншій конкретній особі, а саме: сину покійного, ОСОБА_1 (а.с.13-16).

Факт родинних стосунків позивача з покійним підтверджено свідоцтвом про народження серії ГЮ №298982, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.25). Факт проживання позивача з батьком до смерті останнього підтверджено актом комісії Рокитнівської селищної ради (а.с.24). Позивач має посвідчення водія категорій В1, В, С1 та С (а.с.26).

В свою чергу, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.17), придатний до керування ЗАЗ з ушкодженням однієї ноги (а.с.18), зареєстрованих за собою транспортних засобів немає (а.с.21) і перебуває на транспортному обліку в Департаменті для забезпечення спеціальним автомототранспортом, в списку інвалідів з правом на забезпечення автомобілями в порядку загальної черги (а.с.22).

16.11.2014 року позивач звернувся в Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації із письмовим проханням видати йому автомобіль, який в якості гуманітарної допомоги надійшов на адресу його покійного батька (а.с.62). У відповідь на це, Департамент звернувся до Міністерства соціальної політики України з проханням змінити набувача гуманітарної допомоги. Мінсоцполітики повернуло документи про зміну набувача, вказавши, що відповідно до статті 3 Закону України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року, зміна отримувача гуманітарної допомоги здійснюється за погодженням з іноземними донорами. Також вказаний відповідач зауважив, що згідно з абзацом пятим пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, у разі, коли автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, не отримано інвалідом у звязку із смертю, такий автомобіль пропонується в порядку черговості іншому інваліду, який перебуває на обліку (а.с.7). Дана відповідь доведена до відома позивача листом Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №01-18-06/2765 від 22.12.2014 року (а.с.20).

13.02.2015 року позивач повторно звернувся в Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації із письмовим проханням надати йому автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою для його батька з огляду на те, що він також перебуває на транспортному обліку (а.с.64). Департамент направив ОСОБА_1 відповідь №01-18-06/288 від 14.02.2015 року, в якій зазначив, що не має права видати автомобіль, оскільки Мінсоцполітики не внесло зміни до наказу №517 від 31.07.2014 року і не змінило набувача гуманітарної допомоги відповідно до погодження іноземного донора (а.с.19,63).

Правовідносини, що виникли, врегульовані наступними законодавчими актами: Цивільним кодексом України, Законом України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року, Законом України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" №5073-VI від 05.07.2012 року, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року та постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок забезпечення інвалідів автомобілями" №999 від 19.07.2006 року.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року, гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв'язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров'я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Ця ж норма на законодавчому рівні закріплює, що гуманітарна допомога може надаватися у трьох видах:

1) у вигляді безповоротної фінансової допомоги,

2) у вигляді добровільних пожертвувань,

3) у вигляді виконання робіт, надання послуг.

Відповідно, що надання гуманітарної допомоги у вигляді безповоротної фінансової допомоги це передання набувачу суми коштів на безоплатній основі, а надання гуманітарної допомоги у вигляді виконання робіт, надання послуг це передання набувачу результату робіт чи послуг на безоплатній основі. Що стосується добровільних пожертвувань, то пожертвою, в силу вимог частини першої статті 729 ЦК України, є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, визначеним особам, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. Відповідно, благодійна пожертва, як одна з форм благодійництва за правовою сутністю є вольовим актом розпорядження пожертвувачем своєю власністю та має особливий правовий режим. Відповідно до частини другої цієї статті, договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. А в силу вимог частини третьої до договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 725 глави 55 "Дарування" ЦК України, договором дарування може бути встановлений обов'язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред'являти вимог до третьої особи про виселення тощо) і дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов'язку на користь третьої особи.

Закон України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року визначає таких субєктів благодійництва:

· донори це юридичні та фізичні особи в Україні або за її межами, які добровільно надають гуманітарну допомогу отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за її межами,

· отримувачі гуманітарної допомоги це юридичні особи, яких зареєстровано в установленому Кабінетом Міністрів України порядку в Єдиному реєстрі отримувачів гуманітарної допомоги,

· набувачі гуманітарної допомоги це фізичні та юридичні особи, які її потребують і яким вона безпосередньо надається.

Відповідно, надання гуманітарної допомоги у вигляді добровільної пожертви це, по своїй суті, договір дарування з встановленням обов'язку обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи, де донор виступає дарувальником, отримувач обдарованим, а набувач гуманітарної допомоги третьою особою, на користь якої обдарований має вчинити певну дію, а саме надати в її розпорядження (користування) дарунок.

За правилами статті 730 ЦК України, пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву. Якщо використання пожертви за призначенням виявилося неможливим, використання її за іншим призначенням можливе лише за згодою пожертвувача, а в разі його смерті чи ліквідації юридичної особи - за рішенням суду. Пожертвувач або його правонаступники мають право вимагати розірвання договору про пожертву, якщо пожертва використовується не за призначенням.

Наведене повністю узгоджується з вимогами статті 11 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" №5073-VI від 05.07.2012 року, якою закріплено право благодійників самостійно визначати набувачів благодійної допомоги, та з вимогами статті 3 Закону України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року, за якою, зміну отримувача гуманітарної допомоги та її переадресування можливо здійснювати лише за погодженням з іноземними донорами за рішенням відповідного спеціально уповноваженого державного органу з питань гуманітарної допомоги.

Як встановлено судом, іноземний донор ОСОБА_6 26.05.2014 року надав Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації гуманітарну допомогу у вигляді добровільної пожертви автомобіля марки Ford (D) Focus, ідент.номер: WF0WXXGCDW7M32170, 19.12.2007 року випуску, визначивши метою такої угоди: подальшу безкоштовну передачу цього легкового автомобіля конкретній особі, а саме: інваліду ОСОБА_4.

Оскільки ОСОБА_4 помер до моменту отримання такого легкового автомобіля, то використання пожертви за призначенням виявилося неможливим.

В звязку з цим, ОСОБА_6, як іноземний донор, змінив набувача гуманітарної допомоги, направивши одержувачу гуманітарної допомоги - Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації відповідне письмове підтвердження. Іншими словами, пожертвувач і сторона договору дарування, змінив третю особу, на користь якої обдаровуваний має вчинити певну дію майнового характеру до моменту виконання останнім своїх зобовязань за умовами договору.

Така заміна набувача гуманітарної допомоги не потягнула за собою зміни її цільової спрямованості, оскільки нововизначений набувач гуманітарної допомоги: ОСОБА_1, відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року, як і його покійний батько, мав право на безоплатне отримання автомобіля і перебував на транспортному обліку в Департаменті для забезпечення спеціальним автомототранспортом, в списку інвалідів з правом на забезпечення автомобілями в порядку загальної черги (порядковий номер в черзі -2075).

Відповідно до абзацу другого пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Враховуючи вказані норми права та встановлені судом обставини, Міністерство соціальної політики України у відповідь на звернення позивача через Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, враховуючи письмово викладене волевиявлення іноземного донора, повинно було внести зміни до наказу №517 від 31.07.2014 року "Про визнання легкових автомобілів гуманітарною допомогою", замінивши первісного набувача гуманітарної допомоги: ОСОБА_4, на нововизначеного іноземним донором набувача гуманітарної допомоги: ОСОБА_1.

Такі протиправні дії даного відповідача, породили відповідні дії і іншого відповідача - Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації щодо відмови передати позивачу адресовану йому гуманітарну допомогу - автомобіль Ford, 2007 року виготовлення та надати довідку для реєстрації відповідного транспортного засобу.

Покликання відповідачів на абзац пятий пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, за яким, у разі коли автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, не отримано інвалідом у зв'язку із смертю, такий автомобіль пропонується в порядку черговості іншому інваліду, який перебуває на обліку, суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

Пунктом 41 вказаного Порядку визначено, як здійснюється організація забезпечення інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою. При цьому, за загальним правилом, що закріплене в абзаці першому цього пункту, головні управління соціального захисту безоплатно забезпечують автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою (без права продажу, дарування, передачі іншій особі) тих інвалідів, які перебувають на обліку і здійснюють це в порядку черговості. Відповідно, положення абзацу п'ятого цього пункту про те, що у разі коли автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, не отримано інвалідом у зв'язку із смертю, такий автомобіль пропонується в порядку черговості іншому інваліду, стосується саме тих випадків, коли безоплатне забезпечення автомобілями здійснюється за загальним правилом, тобто в порядку черговості. В пункті 41 Порядку передбачено і винятки із загального правила почергового забезпечення інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою. Так, згідно з абзацом другим цього пункту, автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку. Відповідно, вимоги абзацу п'ятого цього пункту на такі випадки забезпечення інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою для конкретного інваліда, не поширюються. На користь такого розуміння вказаної правової норми свідчить і та обставина, що в протилежному випадку, ця норма вступає в колізію з іншими нормами, які мають вищу юридичну силу, а саме статей 725, 730 ЦК України, статті 11 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" №5073-VI від 05.07.2012 року та статті 3 Закону України "Про гуманітарну допомогу" №1192-XIV від 22.10.1999 року. Іншими словами, у випадку передачі в порядку черговості автомобіля інваліду, іншому ніж той, що визначений іноземним донором в якості набувача гуманітарної допомоги, через неотримання останнім такого автомобіля в зв'язку із смертю, пожертва вважатиметься такою, що використовується не за призначенням.

За змістом статті 9 КАС України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно, суд вважає, що Міністерство соціальної політики України безпідставно застосувало до спірних правовідносин абзац пятий пункту 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, та протиправно повернуло без розгляду документи позивача про зміну набувача гуманітарної допомоги. Відтак, позовні вимоги про зобов'язання Міністерства соціальної політики України внести зміни до наказу №517 від 31.07.2014 року "Про визнання легкових автомобілів гуманітарною допомогою", а саме в пункті 12 додатку замінити набувача: ОСОБА_4 на: ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В силу вимог статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб'єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб'єктів владних повноважень (п.27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 року).

Конституційний Суд, характеризуючи принцип верховенства права, розглядає право не як закон чи систему нормативних актів, а як утілення справедливості. Виходячи з мотивації рішень Конституційного Суду України, можна стверджувати, що верховенство права як принцип адміністративного судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства.

Згідно статті 13 Європейської Конвенції з прав людини, кожна людина, права і свободи якої порушуються, має право на ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведене, суд вважає, що підлягають до задоволення і позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Міністерства соціальної політики України та Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації передати йому гуманітарну допомогу - автомобіль Ford (D) Focus, 2007 року виготовлення, та про зобовязання Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації надати позивачу довідку для реєстрації відповідного транспортного, що буде ефективним засобом захисту прав позивача.

За наведеного позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики), Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, передати гуманітарну допомогу - автомобіль Ford, 2007 року виготовлення, кузов №WFOWXXGCDW7M32170, ОСОБА_1.

Зобов'язати Міністерства соціальної політики України (Мінсоцполітики), внести зміни до наказу від 31.07.2014 року №517 (п.3) "Про визнання легкових автомобілів гуманітарною допомогою" та замінити набувача, ОСОБА_4 на ОСОБА_1.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Рівненської області державної адміністрації надати довідку для реєстрації транспортного засобу, автомобіля Ford, 2007 року виготовлення, кузов №WFOWXXGCDW7M32170 на ім'я ОСОБА_1.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України бюджету судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Жуковська Л.А.

Судді Дорошенко Н.О.

ОСОБА_7Б