Справа № 2-А-253/11
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В.,

при секретарі Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій відповідачів протиправними, зобовязання здійснити перерахунок додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва (надалі за текстом відповідач 1), управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом відповідач 2), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі за текстом відповідач 3), мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС віднесеної до 2 категорії, захворювання, яке повязане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір призначеної позивачу пенсії не може бути нижчим 5 мінімальних пенсій за віком.

Зазначена пенсія позивачу повинна бути нарахована та виплачена починаючи з дня звернення з заявою в відповідача 1. Однак, до цього часу позивачка отримує значно нижчу пенсію, в звязку з чим він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, але в цьому йому було відмовлено.

В звязку з чим позивач ставить питання про визнання протиправними дій відповідача 1, повязаних з виплатою основної пенсії у розмірах, менших від встановлених ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат в звязку з чим просить зобовязати відповідачів 2, 3 здійснити перерахунок і виплатити позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, починаючи з 12.09.1999р. з подальшим перерахунком.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених підстав та просила їх задовольнити.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності (а.с. 39) та заперечення проти позову (а.с. 40-41).

Відповідач 2 надав письмові заперечення, де зазначив що виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проводилась в розмірах, визначених у Постанові КМУ №562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто відповідач діяв в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог діючого законодавства. В звязку з чим відповідач просить в позові відмовити (а.с. 37-38).

Відповідач 3 надав письмові заперечення в яких проти позову заперечує з тих же підстав та пояснив що за 2010 р. ними проведено перерахунок коштів на виплату щорічної допомоги на оздоровлення 29.06.10р. в розмірі 100 грн. (а.с. 30-31).

Суд, дослідивши матеріали справи, керуючись вимогами ст.128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача 1, на підставі наявних в справі документів та вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в відповідача 1, отримує основну пенсії, відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи додаткова пенсія позивачу мала бути призначена відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови КМУ від 16.07.2008 року № 654, яка передбачає, що додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 2 призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.ст. 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян) п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року винесеним в результаті розгляду справи № 1-28/2008 щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік».

Згідно ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 422/96-ВР «Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу права, наданого Законом, є безпідставним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дійсно є особою віднесеною до 2 категорії, як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та має право на отримання додаткової пенсії у розмірі, передбаченому ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту ст. 3 та п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України.

Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) - зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Суд, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, враховуючи конституційні норми, суд приходить до висновку, що на момент здійснення виплат позивачеві, застосуванню підлягали норми ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, новий розмір мінімальний пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Крім того, як вбачається з досліджених судом документів щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 100 грн. за 2010 року була виплачена позивачу 29.06.2010 року Розмір щорічної допомоги на оздоровлення, виплачених позивачу за 2010 року був визначений відповідачем 2 у відповідності до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлений фіксований розмір зазначеної допомоги.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при вирішення даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закон України «Про державний бюджет України на 2010 р.», яким встановлений розмір мінімальної заробітної плати на 2010 р., а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

З тих же підстав підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання дій відповідачів щодо відмови в нарахуванні та здійсненні перерахунку раніше призначеної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та нарахуванні й виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, неправомірними.

Відповідно до ст. 7 КАС України щодо диспозитивності адміністративного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позивачем позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу, вихід за межі позовних вимог, звернення до Конституційного суду України, не було підтримано.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобовязання відповідачів 2, 3 призначити (встановити) щорічну допомогу на оздоровлення у подальшому, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного законодавства

Так, чинним законодавством не передбачено зобовязання вчинення будь - яких дій на майбутнє, оскільки права позивача ще не порушені, а судовому захисту підлягають лише порушені права особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 48, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, ст. ст. 99-100, 158-163, 186 Кодексу Адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, про визнання дій відповідачів протиправними, зобовязання здійснити перерахунок додаткової пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення - задовольнити частково;

Визнати дії управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва протиправними;

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 29 травня 2010 року з урахуванням проведених виплат;

Визнати дії управлення праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправними;

Зобовязати управлення праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати, з урахуванням проведених виплат;

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на день здійснення виплати, з урахуванням проведених виплат;

В іншій частині позовних вимог відмовити;

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Гребенюк В. В.