Справа № 825/1005/15-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1005/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Д`яков В.І.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА
Іменем України
17 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Собківа Я.М.,

при секретарі Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач - 1) ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач - 2), в якому просив суд: визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо незарахування позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнати неправомірною бездіяльність в/ НОМЕР_2 щодо невиплати позивачу нарахованої згідно наказів ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 №575 (додаток №4) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014, від 02.01.2015 № 02 (додаток №4) за грудень 2014 року, від 04.02.2015 № 90 (додаток №4) за січень 2015 року, від 04.03.2015 №169 (додаток №4) за лютий 2015 року грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5920,32 грн.;стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача нараховану грошову компенсацію в сумі 5920,32 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суд першої інстанції, враховуючи те, що наказ ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, виданий лише 10.12.2014, а також своєчасну невиплату позивачу грошової компенсації замість встановлених норм харчування в загальній сумі 5920,32 грн., прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою залишити адміністративний позов без розгляду.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом від 18.03.2014 №27 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та призначений на посаду «офіцер відділення формування та відправки команд і партій Ніжинсько-Куликівського ОМВК» (а.с.5).

Встановлено, що позивача не було зараховано на продовольче забезпечення з 18.03.2014, у зв`язку з мобілізацією при в/ч НОМЕР_1 , в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.

Відповідно до наказу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 №575 ОСОБА_1 зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 та встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування, за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно, в сумі 4545,96 грн.(додаток №4) (а.с.15-16, 17).

Даючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідача, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної Постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за не отримане продовольче забезпечення.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N402 у Збройних Силах України, на який послався суд першої інстанції, забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, вказаним Положенням передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.

Як вбачається з копії військового квитка, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 звільнений в запас 12.03.2015 згідно наказу Командира Сухопутних військ Збройних Сил України №197 від 07.03.2015.

З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 27.03.2015, що підтверджується відбитком штампу Чернігівського окружного адміністративного суду.

Тобто, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

З огляду на викладене, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон №2011-XII, так і Постанова Кабміну України №426, не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N402 не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб звільнених з військової служби, та норми цього положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону № 2011-XII.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наказ ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 №575, згідно якого ОСОБА_1 встановлено грошову компенсацію замість встановлених норм харчування за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 включно, не може бути підставою для стягнення з в/чА2622 на користь позивача нараховану грошову компенсацію в сумі 5920,32 грн., оскільки цим наказом передбачено виплату компенсації замість належних норм харчування військовослужбовцям, призваним у зв`язку з мобілізацією. Однак, на момент звернення ОСОБА_1 до суду (27.03.2015) щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, останній вже не має статусу військовослужбовця, призваного у зв`язку з мобілізацією, оскільки був звільнений 12.03.2015, а тому дія цього наказу на нього не поширюється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№21-79а15), в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі №2011-XII, відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Згідно до ст. 244-2 КАС України - рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відкидає доводи апелянта щодо недотримання позивачем строків звернення до суду, оскільки судом не встановлено обставин, що свідчили б про наявність підстав для залишення позовних вимог без розгляду.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, не дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Керуючись ст. ст. 41, 160,198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2015.

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

Я.М. Собків

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.