Справа № 813/1424/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 876/6621/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 про визнання права, визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3, в якому просить:

визнати за ОСОБА_1 право, гарантоване ст.8 Конституції України, на звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі Конституції України;

визнати за ОСОБА_1 право, гарантоване ст.40 Конституції України, на отримання від суду обґрунтованої відповіді на його письмові звернення;

встановити наявність чи відсутність повноваження завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3, а саме:

- чи до повноважень завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 входить виконання вимог Конституції України та Законів України;

- чи до повноважень завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 входить винесення процесуальних рішень від імені Конституційного Суду України;

- чи на підставі Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 входить прийняття рішення про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі за конституційним звернень;

- чи до повноважень завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 входить врахування обставин, встановлених в рішеннях Вищого адміністративного суду України, Верховного Суду України в тому числі в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 року у справі №В/9991/577/12 та постанові Верховного Суду України від 12.06.2012 року у справі №21-154а12;

визнати протиправною: надання недостовірної інформації завідувачем відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 в листі за вих.№14/1-18/1927 від 16.11.2012 року; перевищення повноважень завідувачем відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 при повернені конституційного звернення від 02.11.2012 року;

зобов'язати завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 на підставі вимог ст. 8, 40, 55 Конституцій України, Рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997 року, Рішення Конституційного Суду України №15-рп від 09.07.2002 року, ст.46,49 Закону України «Про Конституційний Суд України» конституційне звернення від 02.11.2012 року передати на розгляд колегії суддів Конституційного Суду України;

на підставі вимог ч.3 ст.2 КАС України просить суд вказати: чи завідувач відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 при розгляді Конституційного звернення ОСОБА_1 від 02.11.2012 року діяв згідно вимог чинного законодавства та Конституції України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем у листі-повідомленні від 16.11.2012 року № 14/1-18/1927 ОСОБА_1 вказано на конкретні недоліки в оформленні його конституційного звернення, а саме на те, що у конституційному зверненні не наведено та документально не підтверджено фактів неоднозначного застосування положень ст.1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що у відповідності до ст.94 Закону України «Про Конституційний Суд України» є єдиною підставою для конституційного звернення.

Таким чином, суд першої інстанції вважає, що відповідач повертаючи позивачу його конституційне звернення одночасно з письмовим повідомленням Секретаріату Конституційного Суду України від 16.11.2012 року № 14/1-18/1927 діяв виключно в межах наданих йому повноважень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, прийнятою із неповним зясуванням всіх обставин у справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року та повністю задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Конституційного Суду України з конституційним зверненням від 02.11.2012 року в порядку ст.ст. 8, 40, 55, 147. п.2 ст.150 Конституції України, п.4 ст.13. ст.ст.42. 43 Закону України «Про Конституційний Суд України» для захисту порушених прав передбачених ст.ст.8, 55 Конституції України щодо надання офіційного тлумачення ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом Секретаріату Конституційного Суду України від 16.11.2012 року №14/1-18/1927, за підписом завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3, ОСОБА_1 повідомлено про невідповідність надісланого ним конституційного звернення вимогам Закону України «Про Конституційний Суд України», та відповідно до п.5 §10 Регламенту Конституційного Суду України роз'яснено, що вищезазначене повідомлення має інформаційно-роз'яснювальний характер і не позбавляє права надіслати конституційне звернення повторно. У звязку із чим другий та третій примірник такого звернення повернено ОСОБА_1 (а.с. 15, 16).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого Рішенням Конституційного Суду України від 5 березня 1997 року (у новій редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 14 жовтня 2008 року №34-р/2008), зареєстровані конституційні подання та конституційні звернення перевіряє у невідкладному порядку відповідний підрозділ Секретаріату Конституційного Суду України, до повноважень якого віднесено попереднє їх вивчення та перевірка на відповідність вимогам статей 13, 14, 38, 39, 40, 41, 42, 43 Закону України «Про Конституційний Суд України».

У відповідності до пунктів 5, 6, 7 вказаного Регламенту неналежно оформлені конституційні подання та конституційні звернення Секретаріат Конституційного Суду України повертає авторам, про що вказується у письмовому повідомленні, підписаному керівником відповідного підрозділу Секретаріату Конституційного Суду України.

У разі якщо суб'єкт права на конституційне подання, конституційне звернення не погоджується із змістом надісланого йому повідомлення, його лист та конституційне подання (конституційне звернення) передаються керівникові Секретаріату Конституційного Суду України або його заступнику для перевірки обґрунтованості рішення, прийнятого керівником підрозділу.

Після перевірки керівник Секретаріату Конституційного Суду України або його заступник приймає рішення про надіслання повторного повідомлення автору або про передачу матеріалів конституційного подання, конституційного звернення на розгляд колегії суддів у порядку, передбаченому в пункті 1 з 12 цього Регламенту.

Із наведеного вбачається, що керівник відповідного підрозділу Секретаріату Конституційного Суду України наділений відповідними повноваженнями щодо попереднього вивчення та перевірки на відповідність вимогам статей 13, 14, 38, 39, 40, 41, 42, 43 Закону України «Про Конституційний Суд України» подань та конституційних звернень, а в разі якщо субєкт такого звернення не погоджується із його діями, такий в праві оскаржити їх до керівника Секретаріату Конституційного Суду України або його заступника.

Вказаним правом позивач не скористався (доказів протилежного суду не надано).

Статтею 147 Конституції України, передбачено, що Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про Конституційний Суд України» питання провадження у справах та діяльності Конституційного Суду України, його Секретаріату, порядок діловодства, правила внутрішнього розпорядку Конституційного Суду України визначаються Конституцією України, цим Законом та актами Конституційного Суду України, що встановлюють порядок організації внутрішньої роботи Конституційного Суду України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України «незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України» у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Вілповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом..

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Зазначеними положеннями статей 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами КАС України чи іншими законами України не передбачено.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства суд апеляційної інстанції вважає, що завідувач відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України не є посадовою чи службовою особою суб'єкта владних повноважень, оскільки не наділений владними управлінськими функціями, а здійснює процесуальні дії Конституційного Суду України, які стосуються розгляду конституційних звернень та подання.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3, який є неналежним відповідачем у даному спорі, задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року у справі №813/1424/13-а за позовом ОСОБА_1 до завідувача відділу опрацювання конституційних звернень Секретаріату Конституційного Суду України ОСОБА_3 про визнання права, визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник