Справа № 344/1012/15-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1012/15-а
Провадження № 2-а/344/168/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі прокурора Левицької Є.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2, Державної казначейської служби України про скасування постанови від 17.01.2015 року у ВП № 43203324 про закриття виконавчого провадження, відшкодування матеріальних збитків завданих незаконними діями державного виконавця, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2 та головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 43203324 від 17.01.2015 року, стягнення за рахунок Державного бюджету України в рахунок відшкодування збитків завданих незаконними діями державного виконавця в сумі 672 грн. 06 коп.

Перед початком розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги та просив також стягнути за рахунок Державного бюджету України 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями державного виконавця.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07.02.2014 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанову інспектора позивач оскаржив. 28.02.2014 року командиром роти ДПС ДАІ було скасовано постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Незважаючи на це, внаслідок халатності, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була направлена у виконавчу службу м. Калуша для примусового виконання. Державний виконавець Волощук В.М. відкрив виконавче провадження, наклав арешт на все належне позивачу майно, в тому числі на автомобіль Тойота. Про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешт на майно позивачу нічого не було відомо. 17 січня 2015 року позивач з дружиною їхали на відпочинок за кордон та були зупинені інспектором ДАІ, який повідомив їх, що автомобіль позивача арештовано та він буде забраний на штраф майданчик до сплати штрафу. Знайомі позивача в м. Калуші сплатили штраф, а з виконавчої служби м. Калуша на пост ДАІ надіслали постанову про зняття арешту з автомобіля, після цього позивача та його дружину зупинили. Такими неправомірними діями позивачу та його дружині було завдано матеріальних та моральних збитків. Крім того, постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження має бути скасована бо виконавче провадження не повинно було відкриватись, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасована.

31 березня 2015 року у справі замінено відповідача головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на Державну казначейську службу України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач - державний виконавець ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки його дії є правомірними. До нього на виконання надійшла постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності про стягнення з нього штрафу. Підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у нього не було, повідомлень про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до цього часу до ДВС м. Калуша не надходило. Халатність допустили працівники ДАІ, які надіслали для виконання постанову, яка скасована. Підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження немає, оскільки позивач добровільно сплатив штраф. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дала покази аналогічні поясненням позивача.

Прокурор в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскілки вимоги позву є необґрунтованими, вини державного виконавця у завданні шкоди позивачу немає.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, думку прокурора, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із постанови серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року в справі про адміністративне правопорушення (а.с.51), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 грн. штрафу.

12 лютого 2014 року позивач звернувся до ІІІ взводу роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області зі скаргою про скасування вищевказаної постанови (а.с.52-54).

Як вбачається із листа командира роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області від 28.02.2014 року, постанова серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року скасована, а справа закрита (а.с.6).

В той же час, із листа начальника ВДАІ по обслуговуванню Калуського району від 21.04.2015 року вбачається, що згідно автоматизованої бази даних інформація про скасування постанови серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року не надходила, а штраф не сплачено (а.с.56).

Із листа заст. начальника ДАІ області від 17.02.2015 року вбачається, щ розгляд скарги позивача здійснював колишній командир ІІІ взводу роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області ОСОБА_4, який вимоги п. 6 ст. 247 КУпАП в частині скасування акта, що встановив адміністративну відповідальність та порушення вимоги ст. 302 КУпАП в частині припинення її виконання, ігнорував.

Тобто, через халатність працівників ДАІ, постанова була надіслана до органів виконавчої служби для примусового виконання.

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

04 червня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія постанови була направлена позивача за адресою, яка вказана в постанові в справі про адміністративне правопорушення.

12 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та копію постанови направлено позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі також - Закон) державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (надалі також - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець здійснював заходи для виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2 від 17 січня 2015 року ВП № 43203324 про закінчення виконавчого - закінчено виконавче провадження з примусового виконання постанови серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року, оскільки боржником, тобто позивачем, сплачено штраф (а.с.7), що також підтверджується копією квитанції (а.с.9-11).

Також 17 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту (а.с.8).

Дії державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження є правомірними, а постанова про закінчення виконавчого провадження від 17 січня 2015 року такою, що не підлягає скасуванню.

Оскільки дії державного виконавця є правомірними, то немає підстав для відшкодування відповідачем позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 41, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 181 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 1, 6, 11, 25, 27, 49 Закону України «Про виконавче провадження", Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ ОСОБА_2, Державної казначейської служби України про скасування постанови від 17.01.2015 року у ВП № 43203324 про закриття виконавчого провадження, відшкодування матеріальних збитків завданих незаконними діями державного виконавця, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.