Справа № 808/1948/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

28 травня 2015 року (о 17 год. 00 хв.) Справа № 808/1948/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Державна податкова інспекція у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) із позовом до Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати винесену у виконавчому провадженні ВП №46075301 постанову від 19.01.2015 головного державного виконавця Романової М.О. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) виконавчого листа по справі №808/7829/13-а, виданого 04.02.2014.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточнюючий позовній заяві. Зокрема, вказує, що у оскаржуваній постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) державний виконавець помилково посилається на норми ст. 95.3 Податкового кодексу України, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню норми ст. 87 Податкового кодексу України , яка передбачає, що стягнення податкового боргу платника податку - фізичної особи за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. На підставі викладеного, вважає оскаржуване рішення протиправним та просить його скасувати, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

30.04.2015 представником відповідача до суду надано заперечення від 30.04.2015 №10683/13 проти позову, у яких зазнає, що державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Вважає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платників податків у рахунок погашення податкового боргу, а саме відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи. У звязку із викладеним просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2013 року у справі № 808/7829/13-а задоволено позов ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, присуджено до стягнення податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 1408,96 грн. Дана постанова набрала законної сили 17.12.2013.

04.02.2014 Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 808/7829/13-а.

18.09.2014 ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області звернулась до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ із заявою про примусове виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2013 у справі № 808/7829/13-а на підставі виконавчого листа у вказаній справі. На заяві від 17.09.2014 №5412/10/0827-2500 про відкриття виконавчого провадження, поданій позивачем до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ міститься відбиток штемпеля відповідача про отримання 18.09.2014. До заяви позивачем додано Виконавчий лист № 808/7829/13-а.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_3 від 19.01.2015 ВП №46075301 відмовлено у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з посиланням на встановлений ПК України особливий порядок виконання судових рішень даної категорії.

Вважаючи прийняте відповідачем рішенням протиправним, ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області звернулась до суду із позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У ст.124 Конституції України зазначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

За приписами ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону № 606-ХІV).

Згідно із п.1 ч.2 ст. 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Підставою для прийняття 19.01.2015 державним виконавцем Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_3 спірної постанови зазначено п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами статті 26 Закону № 606-ХІV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що державний виконавець, як на підставу відмови у відкритті виконавчого провадження, покликається на те, що чинним законодавством передбачено окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, до процедури стягнення якого органи державної виконавчої служби не залучаються, а саме п.95.1, 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України.

Проте, суд вважає, що вищенаведені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження є помилковими.

Так, пунктом 95.1 ст. ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Виняток із наведеного правила становить процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи. На відміну від загального правила, передбаченого пунктом 95.3 статті 95 ПК України, відповідно до пункту 87.11 статті 87 цього Кодексу орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З аналізу вищезазначених норм судом встановлено, що фізична особа-підприємець не є юридичною особою, відтак положення пункту 95.3 статті 95 ПК України не можуть бути застосовані до порядку виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичних осіб-підприємців. У даному випадку йдеться про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця, тому виконання такого судового рішення повинно здійснюватися відповідно до вимог пункту 87.11 статті 87 ПК України, згідно з яким, стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Крім того, у листі Вищого адміністративного суду від 04.05.2012 за №1198/12/12-12 зазначено, що виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи, що державний виконавець Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ не встановив інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, окрім зазначених у оскаржуваній постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 19.01.2015, суд дійшов висновку, що винесена у виконавчому провадженні постанову від 19.01.2015 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) № ВП №46075301 від 19.01.2015 Головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3, по справі №808/7829/13-а.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак