Справа № 809/106/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

809/106/15

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р.

Справа № 876/2466/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря – Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Міндоходів (правонаступник Івано-Франківська митниця ДФС) на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макрохім» до Івано-Франківської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у відповідача були відсутні підстави для відмови в застосуванні першого методу визначення митної вартості товару. Вважає сумніви митного органу щодо достовірності поданих відомостей безпідставними, а застосування будь-якого наступного методу визначення митної вартості, окрім першого необґрунтованим.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року в справі №809/106/15 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила Митниця, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що митна вартість товару позивачем належними документами не підтверджена, додаткових документів на її підтвердження, які витребовувались митним органом ТОВ не надало, а відтак оскаржувані Рішення та Картка відмови були винесені правомірно.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено правомірності своїх рішень, водночас ТОВ для ввезення товару за першим методом визначення його вартості було надано митному органу усі необхідні та достатні документи, які безпідставно не взято ним до уваги та належним чином не перевірені.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.01.2013 ТОВ було укладено контракт №02/01/2013 з компанією BK Polymer Export GmbH (Німеччина) (далі – Компанія) про купівлю синтетичного каучуку (а.с.65-68).

При митному оформленні вантажу виникли сумніви щодо відповідності заявленої ціни товару, оскільки спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР) за кодом форми « 105-2», що передбачає перевірку достовірності складових митної вартості товарів, а саме додаткові нарахування до ціни угоди, відповідно до умов поставки, до ціни угоди не включені витрати на транспортування та/або навантаження, при цьому відповідні витрати не включені до митної вартості (не зазначені у ДМВ).

Тому, посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару (а.с.75). При цьому, підставою для вказаного також було названо розбіжності в поданих декларантом документів.

Також, у зв’язку із заявленням декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів митним органом було винесено Картку відмови.

Однак, не погодившись із такими діями та рішеннями відповідача, ТОВ звернулося до суду із цим адміністративним позовом.

Згідно ст.49 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Згідно ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до ст.62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

В силу положень ч.2 ст.58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК України).

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Слід зазначити, що загалом для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ було надано наступні документи: контракт від 21.01.2013 №02/01/2013 з додатками до нього (а.с.14-19), інвойс підприємства-виробника товару Lanxess Energising Chemistry наданого Компанії (а.с.10), інвойс (а.с.12), міжнародну товарно-транспортну накладну CMR (а.с.20), заявку-договір на транспортування та довідку про транспортні витрати (а.с.23-24), лист пояснення від Компанії щодо помилки в оформленні деяких документів (а.с.11), платіжне доручення (а.с.103), книжку МДП (Carnet TIR), інформацію щодо санітарно-епідеміологічного, радіологічного та фітосанітарного контролю (а.с.27).

Апеляційний суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність ваги та ціни товару протягом усього шляху слідування, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

Що ж до розбіжностей у поданих документах про які зазначає апелянт, то слід звернути увагу, що такі не стосувалися відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка фактично була сплачена за такий, а лише мали місце щодо помилкового проставлення на інвойсі та доповненні до контракту відбитку іншого підприємства, що в подальшому було у встановленому порядку виправлено Компанією. Тому, сумніви митного органу щодо митної вартості товару не можуть обґрунтовуватись наведеними обставинами, оскільки такі не вплинули на ціну товару.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб’єктів у випадках, не передбачених цим Законом, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

У відповідності до статей 179, 189, 190 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб’єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни. Вільні ціни визначаються суб’єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно ст.11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» при здійсненні експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоекономічного посередника в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовуються контрактні (зовнішньоекономічні) ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

В силу п.5 ст.19 ГК України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю забороняється.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що суб’єкти господарської діяльності України та іноземні суб’єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності в розрахунках із зарубіжними партнерами застосовують вільні контрактні ціни, що формуються відповідно до цін та умов світового ринку.

З огляду на викладене, сумніви митного органу щодо митної вартості товару який декларувався позивачем є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни, а зазначення нижчої ціни аніж наявної у митного органу не може бути підставою, що вказує на ознаки недостовірності заявленої митної вартості.

Апеляційний суд зазначає, що аналіз законодавчих положень щодо визначення митної вартості товарів дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом із тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких обмежень, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом і декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов’язок послідовного вибору методів (від першого (основного) до шостого (резервного)) визначення митної вартості.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 21 січня 2011 року в справі №21-56а10, постановою від 06 лютого 2012 року в справі №21-418а11.

Виходячи із наведеного, вбачається, що позивачем було надано митному органу усі документи, що повністю підтверджували митну вартість, яка ним заявлена, а тому відповідач був зобов’язаний в силу вимог статей 57, 58 МК України прийняти рішення про можливість застосування митної вартості товарів, заявленої ТОВ.

Також, митним органом в своєму Рішенні та Картці відмови, жодним чином не було обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, оскільки матеріалами підтверджено, що такі чітко були зазначені у поданих документах, а відтак, були відсутні підстави не застосовувати першого методу визначення митної вартості.

Щодо встановлення згенерованою автоматичною системою управління ризиками заниження митної вартості товару як на підставу для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, слід погодитись із судом першої інстанції, що митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Таким чином, наведені відповідачем відомості митних оформлень не можуть бути беззаперечним доказом заниження митної вартості. Крім того, інформація (роздруківка з бази даних Держмитслужби України) надана не в повному вигляді, що не дозволяє здійснити порівняння із поданим позивачем до митного оформлення товаром за критеріями виробника, якості та інших умов поставок.

Позивач придбав ввезений товар згідно вільно сформованих ринкових цін, які в свою чергу підтверджуються інвойсом компанії виробника (а.с.10), в якій ціна товару вказана ще нижчою заявленої декларантом при митному оформленні, що виключає необґрунтовані висновки відповідача щодо заниження такої ТОВ.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ТОВ щодо визнання протиправним та скасування Рішення та Картки відмови.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 15 червня 2015 року.