Справа № 2014/2-а-1523/11
Суддя: Нестерцова Н. В.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2011 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Нестерцової Н.В.

при секретарі - Гордієнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії неправомірними та скасувати постанову інспектора ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 грудня 2010 року керував службовим автомобілем ВАЗ-2115, номерний знак 56800ХК та рухався по вул. Академіка Павлова м. Харкова в напрямку в-ду Семиградського.

Близько 13.00 год був зупинений інспектором ДПС ОСОБА_2, який зазначив, що ним було здійснено лівий поворот на в-д Семиградський на заборонений сигнал світлофору, чим порушено п.п. 8.73 ПДР України.

Іінспектором ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщиком міліції ОСОБА_2 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 вказав, що не порушував ПДР України та не вчиняв вказаного правопорушення, рухався на зелений сигнал світлофору.

Звернув увагу суду на те, що не визнав своєї провини та просив надати свідків, однак всі прохання були проігноровані. Попереду нього по лівій смузі рухались інші учасники дорожнього руху, але інспектор зупинив саме його.

ОСОБА_1, вказуючи на те, що не порушував правил дорожнього руху, будь-які докази, що підтверджують його винність, відсутні, просив скасувати постанову інспектора ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 у судовеве засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Належним чином повідомлений відповідач, інспектор ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщик міліції ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заперечень не надав, тому, суд визнає можливим розглядати справу за його відсутністю та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

2.

28 грудня 2010 року інспектором ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщиком міліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 були складені протокол про адміністративне правопорушення серії 171046 та постанова серії АХ1 №046178 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с.4,5)

Із постанови вбачається, що 28 грудня 2010 року о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_1, керував автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Ак.Павлова здійснив лівий поворот на в-д Семиградський на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.8.73 ПДР України. (а.с.9)

У відповідності до ст. 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідністю з ч.ч.1,3 ст.254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішенню справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

3.

У відповідності до ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції (254к/96-ВР) та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судове засідання на виклик суду не зявився, будь-яких заперечень та доказів, в підтвердження заперечень, не надав.

Ухвалою суду від 01 лютого 2011 року, відповідача було зобовязано надати до суду всі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Ухвала суду не виконана.

4.

Інспектором ДПС не зазначено доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Будь-яких свідків чи очевидців вчинення правопорушення при складенні протоколу встановлено не було.

Тобто доказів, які б дали змогу суду в повній мірі зясувати обставини справи, визначити наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, спростувати чи підтвердити пояснення позивача, відповідачем надано не було.

Наведене свідчить про те, що матеріалами справи жодним чином не підтверджено вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності своїх дій, спрямованих на притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств та організацій.

Оскаржена позивачем постанова не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, через що позовні вимоги про скасування цієї постанови є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 246, 251, 254, 256, 268, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 9, 70, 71, 72, 99-103, ч. 4 ст. 128, 158-163, 167, 1712 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати дії інспектора ДПС БДПС ДАІ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_2 неправомірними та скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 500 (пятсот) грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: