Справа № 808/1522/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

27 травня 2015 року (о 12 год. 30 хв.) Справа № 808/1522/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника першого відповідача ОСОБА_2,

представника другого відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області

про визнання відмови неправомірною та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі ТУ ДСАУ в Запорізькій області, відповідач-1), до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області, відповідач-2), в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області в нарахуванні та виплаті суми інфляції на виплачену із затримкою суму незаконно утриманого податку з доходів фізичної особи в розмірі 6 025,79 грн.;

- зобовязати відповідача-1 нарахувати та виплатити суму інфляції за період з 11.06.2004 по 17.11.2014 на виплачену з затримкою суму незаконно утриманого податку в розмірі 6 025,79 грн.;

- зобовязати відповідача-2 нарахувати та виплатити суму інфляції за період фактичного незаконного ними користування з 11.06.2004 по 17.11.2014 на виплачену з затримкою суму незаконно утриманого податку в розмірі 6 025,79 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, вказує, що у звязку із тим, що відповідачем-1 незаконно (на що вказує постанова окружного та ухвала апеляційного судів) утримано з позивача податок і перераховано його в місцевий бюджет Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, який в свою чергу незаконно користувався вказаними коштами в період з 11.06.2004 по 17.11.2014, в який ці кошти знецінились в результаті інфляції, позивачу було завдано збитків тим, що не отримав дохід (упущена вигода), які б міг реально отримати за звичайних обставин, якби не було порушено його цивільне право. В результаті неправомірних дій відповідачів позивачу завдано збитків тим, що позивач не отримав доходи (упущена вигода), які б міг реально отримати за звичайних обставин. Зазначає, що в даному разі мова повинна йти про компенсацію втрати позивачем частини доходу у звязку з порушенням строків їх виплати, а не про індексацію. Посилається на приписи ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України та вважає, що відповідач-1 завдав позивачу майнову шкоду в результаті свого неправомірного рішення про утримання податку з вихідної допомоги в порушення наказу №153 від 11.06.2004, в якому було вказано виплатити вихідну допомогу без утримання податку. Відповідач-2 теж завдав майнової шкоди своєю бездіяльністю при вирішенні питання про повернення суми незаконного утриманого податку з вихідної допомоги позивача в період з 11.03.2013 по 17.11.2014. Неправомірність вказаних дій відповідачів підтверджено рішенням судів першої та апеляційної інстанції. Згідно розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві, розмір завданих збитків у вказаний період складає 11 690,03 грн. (при розрахунку позивач виходив з середнього розмірі індексу інфляції, відповідно до зведеної таблиці індексів інфляції, яка міститься в матеріалах справи). У судовому засіданні позивачем надано суду інший розрахунок, у якому за основу береться офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України, розмір збитків складає 11 428,65 грн. На підставі викладеного, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 23.04.2015 №08-02/4872 (вх. №18102). Зокрема, зазначає, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку суми збитків з урахуванням індексу інфляції. Такі розрахунки є теоретичними, не підтвердженими відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якби не дії відповідачів. Окрім того, вважає, що позивач для визначення середнього індексу інфляції посилається на зведену таблицю індексів інфляції за період з 2000 по 2014 роки, проте вказана таблиця не може бути взята до уваги судом, оскільки достовірність вказаної в ній інформації викликає значні сумніви. По-перше, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження джерел, з яких отримано зазначений документ, на підстав яких даних і наскільки точно відображено показники в таблиці. По-друге, чітко вбачається внесення до таблиці даних рукописним способом, жодних написів, які б підтверджували достовірність внесених відомостей в таблиці не зазначено. Крім того, вказує, що в своєму позові позивач просить «нарахувати та виплатити йому суму інфляції», але, нормативне визначення поняття «інфляція» в чинному законодавстві України відсутнє, відповідно і порядку визначення суми інфляції не існує. Пояснює, що інфляція - тривале зростання загального рівня цін, що, відповідно, є свідченням зниження купівельної спроможності грошей. Темпи інфляції визначаються як величина зміни індексів цін, що, в свою чергу, є вираженням вартості набору товарів (послуг) в певний період часу. Найпоширенішим показником для розрахунку інфляції є: індекс споживчих цін (індекс інфляції), індекс цін виробників, дефлятор ВВП. Індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг має назву індексація. Проведення індексації регулюється Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078. Враховуючи вищевикладене, вважає, що ТУ ДСАУ в Запорізькій області, в межах положень діючого законодавства, не має правових підстав та можливості для проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 суми інфляції за період з 11.06.2004 по 17.11.2014 на виплачену із затримкою суму податку у розмірі 6025,79 грн., просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 22.05.2015 №03-17/78-1486 (вх. №21900). Зокрема, зазначає, що управління не приймає самостійного рішення щодо повернення коштів, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів держаного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. Вказує, що до заяви ОСОБА_1 від 11.03.2013 була додана лише довідка ТУ ДСА в Запорізькій області про утримання податку, отже, ані подання контролюючого органу про повернення коштів, ані виконавчий лист про стягнення коштів до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області не надходили, тому і підстав для повернення коштів не було, не користувалось коштами позивача та не завдавало збитків, а лише діяло на підставі чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Пояснює, що позивач зазначає про завдання майнової шкоди внаслідок бездіяльність відповідача-2, проте бездіяльність субєкта владних повноважень - це пасивна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної та юридичної особи. Після надходження документів від позивача в обсязі, визначеному п.6 Постанови №845, Управлінням прийнято їх до виконання та виконано. Отже, твердження позивача щодо неправомірності дій та бездіяльності управління є безпідставними та необґрунтованими та свідчить про те, що позивачем не досліджено повноваження органів Казначейства. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

28.11.2013 Запорізьким окружним адміністративним судом розглянуто справу №808/8496/13-а за позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСАУ в Запорізькій області, УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дій та винесено постанову, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014, про задоволення в повному обсязі адміністративного позову, визнано неправомірними дії ТУ ДСАУ в Запорізькій області щодо утримання податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги як судді у відставці ОСОБА_1, присуджено до стягнення з місцевого бюджету Орджонікідзевського району м. Запоріжжя на користь позивача утриманий податок з доходів фізичних осіб із суми вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі 6025,79 грн.

28.10.2014 Запорізьким окружним адміністративним судом за заявою позивача видано виконавчий лист у справі №808/8496/13-а.

На виконання вищезазначеного судового рішення на підставі виконавчого листа, 30.10.2014 позивач звернувся до УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області із заявою про повернення 6 025,79 грн. утриманого податку з доходів фізичних осіб із суми вихідної допомоги при виході у відставку.

Відповідачем-2 прийнято документи до виконання та 17.11.2014 здійснено перерахування коштів, про що свідчить платіжне доручення №1195 від 17.11.2014 на суму 6 025,79 грн.

З приводу вказаних обставин між сторонами спір відсутній.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини між сторонами виникли в зв'язку із тим, що 18.11.2014 від позивача до УДКСУ у м. Запоріжжі Запорізької області надійшла заява про нарахування та виплату суми інфляції за період 11.06.2004 по 17.11.2014, за який кошти знецінились в результаті інфляції, проте листом від 24.11.2014 №02-13/125-3770 позивачу відмовило з тих підстав, що органи казначейства не наділені повноваженнями щодо самостійного нарахування та виплат сум інфляцій, стягнення коштів здійснюється виключно на підставі виконавчих документів.

Крім того, позивач також 28.11.2014 звернувся із заявою про проведення виплати йому суми інфляції на недоотриману частку вихідної допомоги судді, яка була відрахована у вигляді податку на доходи фізичних осіб, до ТУ ДСАУ в Запорізькій області.

Листом від 26.12.2014 № 08-02/3171 відповідачем-1 повідомлено позивача про відсутність правових підстав для виплату йому суми інфляції на недоотриману частку вихідної допомоги судді, яка була відрахована у вигляді податку на доходи фізичних осіб, оскільки вихідна допомога мала одноразовий характер.

Не погодившись з такою позицією відповідачів, ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить нарахувати та виплатити йому суму інфляції, в звязку з знеціненням коштів, що на думку суду не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Крім того, нормативне визначення поняття «інфляція» в чинному законодавстві України відсутнє, відповідно і порядку визначення суми інфляції не існує.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, згідно частини 4 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як убачається зі змісту вищевказаних норм матеріального права, необхідною умовою для відшкодування потерпілій особі матеріальної шкоди є наявність протиправної дії (бездіяльності) суб'єкта правопорушення, шкідливого наслідку (втрати які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі або витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обов'язковим елементом складу правопорушення є наявність причинного зв'язку між протиправними діями (бездіяльністю).

Суд зауважує, що незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів.

Предявляючи позов про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен був надати обґрунтований розрахунок розміру упущеної вигоди з поданням документів, які б підтверджували цей розрахунок.

В матеріалах справи наявні розрахунки позовних вимог, в яких позивач посилається на показники зведеної таблиці індексів інфляції з 2000 по 2014 роки та офіційного курсу гривні до долару США станом на 11.06.2004 та 17.11.2014 згідно листа Національного банку України від 20.05.2015 №10-023/2151.

Так, згідно розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві, розмір завданих збитків у вказаний період складає 11 690,03 грн. (при розрахунку позивач виходив з середнього розмірі індексу інфляції у розмірі 102,94%, відповідно до зведеної таблиці індексів інфляції, яка міститься в матеріалах справи).

У судовому засіданні позивачем надано суду інший розрахунок, у якому за основу береться офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України, розмір збитків складає 11 428,65 грн.

Проте, суд вважає такі розрахунки є теоретичними, не підтвердженими відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якби не дії відповідачів. Позивачем не наведено жодної правової норми, яка б передбачала здійснення розрахунку упущеної вигоди на підставі наданої таблиці індексів інфляції (Україна) та офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України, без врахування жодного документу, який би свідчив про можливий розмір передбачуваного доходу (прибутку) у спірний період та надавав змогу обґрунтувати його. Більш того, достовірність вказаної в таблиці інформації викликає у суду значні сумніви, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження джерел, з яких отримано зазначений документ, на підстав яких даних і наскільки точно відображено показники в таблиці.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відмовляючи позивачу в нарахуванні та виплаті суми інфляції на виплачену із затримкою суми незаконно утриманого податку з доходів фізичної особи в розмірі 6 025,79 грн., відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

Оскільки вимоги про зобов'язання відповідачів нарахувати та виплатити суму інфляції на виплачену з затримкою суму незаконно утриманого податку є похідними позовними вимогами від визнання неправомірною відмови відповідачів у відшкодуванні майнової шкоди, які відповідачем допущені не були, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. . Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак