Справа № 484/719/15-а
Суддя: Літвіненко Т. Я.
Дата ухвалення: 2015-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 484/719/15-а
Провадження № 2-а/484/39/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання Шилакіна Л.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Первомайську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про припинення виплати пенсії, зобовязання поновити виплату пенсії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення про припинення виплати пенсії, зобовязання поновити виплату пенсії.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що з 26.04.1996 року ОСОБА_3 отримував пенсію за віком. Згодом він виїхав на постійне місце проживання в Державу Ізраїль де і проживає на даний час. У звязку з вказаним відповідачем 05.02.2015р. було прийняте рішення №11 про припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.02.2015р. у звязку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України, другого речення статті 51 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», хоча вказані положення рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України. У поновленні нарахування та виплати призначеної пенсії за віком йому було відмовлено.

Такі дії відповідача представник позивача вважає протиправними та просила зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_3 нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення з 01.02.2015р.

Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, виданої 17.12.2014р. та оформленої згідно чинного законодавства, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказуючи, що на теперішній час державою не визначений порядок, який би регулював поновлення та виплату пенсії особам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, отже вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами документи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов слідуючого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином України, що підтверджується його закордонним паспортом, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 6). З 26.04.1996р. йому була призначена пенсія за віком (довічно). На теперішній час він переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим рішенням відповідача №11 від 05.02.2015р. виплату пенсії йому було припинено з 01.02.2015р. на підставі пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»..

За правилами ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону визначено, що у разі у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України..

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону №1058-IV втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У відповідності до ч.3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, ОСОБА_3 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 158, 159, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області від 05.02.2015р. №11 про припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.02.2015р. у звязку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області поновити ОСОБА_3 нарахування та виплату призначеної пенсії за віком з 01.02.2015р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не була подана.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подачі апеляційної скарги постанова набирає законної сили в день прийняття рішення в справі судом апеляційної інстанції, якщо постанову не буде скасовано.

СУДДЯ: