Справа № 2а-9189/10/1370
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року м. Київ К/9991/39668/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду адміністративну справу

за позовом Львівського міського центру зайнятості, Львівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за касаційною скаргою Львівського міського центру зайнятості, Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості суму виплаченої допомоги з безробіття в розмірі 6248,18 грн; стягнути з відповідача на користь Львівського обласного центру зайнятості вартість наданих послуг з навчання в розмірі 386,31 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове про задоволення позову. Зазначають, що відповідач під час реєстрації в центрі зайнятості надала неправдиві дані, оскільки належала до категорії зайнятого населення; для зайнятих осіб, які хочуть змінити місце праці, передбачена інша процедура, ніж для незайнятих осіб.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення без задоволення касаційної скарги, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

Згідно із наказом Заводу телевізійної техніки «Електрон» від 20 листопада 2008 року №105 ОСОБА_1 було прийнято на роботу монтажницею другого розряду за сумісництвом з 20 листопада 2008 року по 19 січня 2009 року.

12 січня 2009 року відповідач звільнена з основного місця роботи (товариство з обмеженою відповідальністю «Кабельверк-Львів»).

Наказом Заводу телевізійної техніки «Електрон» від 19 січня 2009 року № 2 ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Заяву про надання статусу безробітної відповідач подала до Львівського міського центру зайнятості 22 січня 2009 року.

Статус безробітної ОСОБА_1 отримала 22 січня 2009 року, виплату допомоги з безробіття розпочато з 13 лютого 2009 року.

З лютого 2009 року по січень 2010 року відповідач отримала допомогу з безробіття в розмірі 6248,18 грн.

На підставі договору №368 від 31 грудня 2008 року, укладеного між Львівським обласним центром зайнятості та Комунальним підприємством «Львівський обласний навчально-курсовий комбінат», ОСОБА_1 з 23 липня 2009 року по 09 жовтня 2009 року проходила професійне навчання у Комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» за професією «Оператор котельні». Вартість послуг з навчання відповідача становить 386,31 грн.

Львівський міський центр зайнятості на підставі отриманої від органу державної податкової служби інформації про доходи ОСОБА_1 провів щодо неї розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про що складено акт від 16 червня 2010 року № 788. Згідно з цим актом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Заводом телевізійної техніки «Електрон» з 20 листопада 2008 року по 19 січня 2009 року.

Позивачі зазначили, що відповідач звернулася до центру зайнятості 15 січня 2009 року. Це підтверджується її персональною карткою. Проте станом на цю дату ОСОБА_1 ще належала до категорії зайнятого населення. Оскільки про цю обставину відповідач не повідомила, то на думку позивачів, статус безробітної вона отримала безпідставно.

Відповідно до банківської виписки історії операцій від 17 грудня 2010 року відповідач у період з 1 листопада 2008 року до 1 лютого 2009 року двічі отримувала заробітну плату за листопад та грудень 2008 року. Відомості про отримання виплат за січень 2009 року, а також під час перебування на обліку в центрі зайнятості, відсутні.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-XII, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до абзацу першого частини третьої та частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року № 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не належала до зайнятого населення станом на дату подання нею заяви до центру зайнятості та надання їй статусу безробітної, позивачами не доведено належними та допустимими доказами їх твердження про отримання відповідачем доходу під час звернення до центру зайнятості.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Полтави від 2 серпня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Тракало В.В.