Справа № 823/642/15
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року справа № 823/642/15

м. Черкаси

10 год. 07 хв.
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача ОСОБА_2В.(за довіреністю),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Авента Петроліум до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Авента Петроліум (далі - позивач) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області, в якій просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення суперечить вимогам законодавства України, оскільки відповідно до первинних документів наданими при перевірці позивача підтверджується спроможність останнього реального здійснення господарських операцій, а висновки зроблені в акті перевірки є припущеннями.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов та додаткових поясненнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

Товариство з обмеженою відповідальністю Авента Петроліум зареєстроване, як юридична особа 08.10.2010 року, ідентифікаційний код 37307651. Вид діяльності: неспеціалізована торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова та роздрібна торгівля пальним.

Посадовими особами державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ Авента Петроліум з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ «НК «Партнер» за серпень 2014 року.

За результатими документальної перевірки ТОВ «Авента Петроліум» було складено акт від 17.10.2014р. № 386/23-01-22-04/37307651 та встановлені порушення TOB «Авента Петроліум» пунктів 198.1, 198.2. 198.3, 198.6 статті 198 та пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено ПДВ за серпень 2014 року на суму 3437950 грн.

На підставі встановлених порушень, державною податковою інспекцією у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 03.11.2014р. щодо збільшення сум ПДВ за основним платежем на 3437950 грн. та штрафними санкціями на 1718975 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням рішенням відповідача, ТОВ Авента Петроліум оскаржило його до суду. Cуд вважає висновок відповідача викладений в акті перевірки необґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з договорами поставки нафтопродуктів ДГ-00019 від 01.08.2014р., №ДГ-00084 від 12.08.2014р., № ДГ-00085 від 14.08.2014р., № ДГ-00086 від 15.08.2014р., № ДГ-00087 від 21.08.2014р., №ДГ-00088 від 27.08.2014р., № ДГ-00089 від 29.08.2014р., укладеними між TOB «Авента Петроліум» та TOB «НК «Партнер», та додатковими угодами до договорів - № 00054 від 01.08.2014р., 00022 від 01.08.2014р., 00116 від 12.08.2014р., № 00117 від 14.08.2014р., № 00118 від 15.08.2014р., № 00119 від 21.08.2014р., № 00120 від 27.08.2014р., № 00121 від 29.08.2014р, останній зобов'язується передати у власність покупця товар на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовувались ним на підставі цивільно-правових договорів та/або АЗС покупця.

Фінансово-господарські відносини між TOB «Авента Петроліум» та TOB «НК Партнер» підтверджуються: договором поставки нафтопродуктів № ДГ-00019 від 01 серпня 2014, додатковою угодою №00054 до договору №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 01 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, додатковою угодою №0022 до договору №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 01 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00054 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 31 серпня 2014, актом №00022 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00084 від 12 серпня 2014р, додатковою угодою №00116 до договору № ДГ-00084 від 12.08.2014 від 12 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00116 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00084 від 12.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00085 від 14 серпня 2014р додатковою угодою №00117 до договору №ДГ-00085 від 14.08.2014 від 14 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00117 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00085 від 14.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00086 від 15 серпня 2014р додатковою угодою №00118 до договору №ДГ-00086 від 15.08.2014 від 15 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00118 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00086 від 15.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00087 від 21 серпня 2014р додатковою угодою №00119 до договору №ДГ-00087 від 21.08.2014 від 21 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00119 приймання-передачі нафтопродуктів до договору №ДГ-00087 від 21.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00088 від 27 серпня 2014р додатковою угодою №00120 до договору №ДГ-00088 від 27.08.2014 від 27 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00120 приймання-передачі нафтопродуктів до договору №ДГ-00088 від 27.08.2014 від 31 серпня 2014; договором поставки нафтопродуктів ДГ-00089 від 29 серпня 2014р, додатковою угодою №00121 до договору №ДГ-00089 від 29.08.2014 від 29 серпня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів, актом №00121 приймання-передачі нафтопродуктів до договору №ДГ-00089 від 29.08.2014 від 31 серпня 2014.

За умовами договорів, передача нафтопродуктів здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі (підпункт 2.1.1 Договору поставки). Таким чином, згідно умов договору, переміщення товару не відбувалось, передача прав на товар відбувалась на складах зберігання. Передача нафтопродуктів від продавця покупцеві підтверджується: актом №00054 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 31 серпня 2014, актом №00022 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00019 від 01.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00116 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00084 від 12.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00117 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00085 від 14.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00118 приймання-передачі нафтопродуктів до договору поставки нафтопродуктів №ДГ-00086 від 15.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00119 приймання-передачі нафтопродуктів до договору №ДГ-00087 від 21.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00120 приймання-передачі нафтопродуктів до до договору №ДГ- 00088 від 27.08.2014 від 31 серпня 2014; актом №00121 приймання-передачі нафтопродуктів до до договору №ДГ- 00089 від 29.08.2014 від 31 серпня 2014.

Вказані акти є зведеними документами, оскільки включають весь обсяг нафтопродуктів, які були протягом відповідного періоду поставки (місяця) відвантажені з нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» та перевезені скаржником на АЗС.

Згідно договорів поставки нафтопродуктів TOB «Авента Петроліум» придбало бензин автомобільний підвищеної якості А-92, А-95, паливо дизельне. А також за умовами договорів, оплата нафтопродуктів здійснюється у безготівковій формі шляхом переведення коштів на рахунок продавця протягом 120 днів з дати підписання актів приймання-передачі (пункт 5.1 Договору поставки) та підтверджується: платіжним дорученням № 1066 від 23.12.2014 на суму 518 557,82 грн.; платіжним дорученням № 1065 від 23.12.2014 на суму 972 848,29 грн.; платіжним дорученням № 1064 від 23.12.2014 на суму 3 598 117,43 грн.; платіжним дорученням № 1063 від 23.12.2014 на суму 4 735 448,39 грн.; платіжним дорученням № 1062 від 23.12.2014 на суму 548 207,29 грн.; платіжним дорученням № 1061 від 23.12.2014 на суму 2 366 932,20 грн.; платіжним дорученням № 1060 від 23.12.2014 на суму 9 927 204,00 грн.

Крім того, зберігання нафтопродуктів у ПАТ «Дніпронафтопродукт» підтверджується договором зберігання № 4197 від 01 липня 2014 року укладеним між ПАТ "Дніпронафтопродукт" (Зберігач) та TOB «Авента Петроліум» (Поклажодавець).

Транспортування нафтопродуктів TOB «Авента Петроліум», придбаних у контрагента, підтверджується ТТН, договорами про перевезення вантажів автомобільним транспортом TOB «Гарант Ресурс» договір №26/06/14-02 від 26.07.2014 року та TOB «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №67 від 01.07.2014 року.

Також, TOB «Авента Петроліум» було задекларовано та включено до податкового кредиту податкову накладну № 121 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 120 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 119 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 118 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 117 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 116 від 31.08.2014 p.; податкову накладну №54 від 31.08.2014 p.; податкову накладну № 22 від 31.08.2014 p.

Підтвердження якості палива засвідчена сертифікатами відповідності: Сертифікат відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості A-92-Євро виду II класу С; Сертифікат відповідності на бензин автомобільний підвищеної якості A-95-Євро виду II класу D, Сертифікат відповідності на паливо дизельне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України ( далі- Кодекс №2755-VI), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 цього ж Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 Кодексу №2755-VI, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього ж Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього ж Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6. ст. 198 Кодексу №2755-VI, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього ж Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього ж Кодексу.

Окрім того, зозивачем виконано вимоги статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність щодо документального оформлення фактів здійснення господарських операцій та дотримано вимог статті 198 Податкового кодексу України, надано всі передбачені діючим законодавством України документи, в тому числі податкові накладні, складені у відповідності до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України особами, які зареєстровані як платники податку у порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено наявність звязку між фактом придбання сировини та господарською діяльністю платника податків. Відповідач не надав доказів, що підтверджували б відсутність ділової мети в діях платника податків під час здійснення господарських операцій.

Враховуючи те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагентів податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, встановлено зв'язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами, суд вважає встановленим факт здійснення господарської операції, а відтак доходить висновку про відсутність підстав у контролюючого органу для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд зясував, що первинні документи оформлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства.

Докази суду, щодо визнання господарських договорів укладених між контрагентами недійсними в судовому порядку не надані.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. З огляду на недоведеність податковим органом існування відповідних фактів, та обставина, що первинні документи від імені контрагентів підписані невстановленими особами, не є достатньою підставою для позбавлення покупця (позивача у справі) права на відображення у податковому обліку понесених (нарахованих) витрат за наслідками придбання товарів (послуг) та матеріалів у спірних постачальників.

Відповідно до ст. 47 Податковою кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органом, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» зазначено, що для висновків про наявність порушень податковою законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі Його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).Відповідні обставини можуть бузи з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

В Акті перевірки доказів обізнаності позивача про обставини здійснення господарської діяльності його контрагентами та сплати ними податків не наведено.

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2009 року по справі № 09/05 викладено, що покупець не може нести відповідальність ані за несплату податків продавцем, ані за можливу недостовірність відомостей про продавця, що містяться у Єдиному реєстрі, за умови необізнаності про таку недостовірність, зокрема, в частині ведення господарської діяльності продавцем.

Крім того, у довідці Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 року «Про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону «Про податок на додану вартість» викладено, зокрема, що ведення податковою обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 03.04.2013 року у справі №К/9991/38114/12.

Статтею 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999р. №996-ХІ із змінами та доповненнями (далі Закон №996-ХІ) встановлено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства, які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність.

Пункт 2 ст. 3 Закону №996-ХІІ визначає, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, що ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції відповідно до п. 2.1. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за № 168/704.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно п. 44.1 ст. 44 Кодексу №2755-VI для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У ст. 1 Закону №996-ХІ визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону №996-ХІ господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Головною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону № 996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до п.п. 180.1, 180.2 ст. 180. Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно положення пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 201.6. статті 201 цього Кодексу податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового Кодексу визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (пункт 201.8. статті 201 Податкового кодексу).

Відповідач в своїх письмових запереченнях не навів жодних доводів та не надав доказів, в розумінні ст.ст. 69, 70 КАС України, які б могли свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди: безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, або мали ознаки фіктивного підприємництва, тощо.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує усі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Суд прийшов до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства, є необґрунтованими та такими, що прийняте з порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області № НОМЕР_1 від 03.11.2014.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Авента Петроліум (ідентифікаційний код 37307651) витрати із сплати судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2015