Справа № 821/690/15-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/690/15-а

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 року по справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Херсоні про стягнення витрат на виплату пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні звернулось до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Херсоні про стягнення витрат на виплату у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 405,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач не відшкодовував витрати УПФУ в м.Херсоні на виплату пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на загальну суму 405,72 грн., посилаючись на ст. 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", позивачем зазначено, що відділення Фонду повинно відшкодовувати управлінню ПФУ всі витрати, пов'язані з виплатами вказаній особі, якій призначено пенсію у звязку з втратою годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, в тому числі, витрати з виплати державної адресної допомоги.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не зявилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. перебував на обліку у відділенні ВД ФСНВ у м. Херсоні та отримував страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника, як дитина потерпілого на виробництві ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.2 ст.33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Медичним висновком від 06.05.1997 року, виданий Комсомольською районною лікарнею, ОСОБА_1 було встановлено інвалідність з дитинства. Медичний висновок був дійсний до 01.06.1998 року, з наступним переоглядом 06.05.1998 року.

Відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, ОСОБА_2 загинув на виробництві 17.08.2003 року.

Після закінчення навчання, з 01.07.2010 р. страхові виплати ОСОБА_1 було припинено. В матеріалах особової справи вказаної особи відсутні будь-які документи, які б підтверджували його інвалідність на момент смерті батька.

Згідно наданих відповідачем заперечень, після закінчення навчання, з 01.07.2010 р. страхові виплати ОСОБА_1 було припинено, крім того наступний переогляд у МСЕК ОСОБА_1 пройшов лише 20.08.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Згідно ст. 21, 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання чи пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також організація поховання померлого та відшкодування вартості пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов, покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого і звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено умови призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, згідно якої пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відмінними між Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є те, що ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60р. років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Тобто, відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"коло осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" вужче, ніж коло осіб, яким призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Для визнання суми пенсії по втраті годувальника саме страховою виплатою в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", підставою для такої виплати Закон визначає обов'язкову наявність страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на виробництві загинув ОСОБА_2, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, наявний у матеріалах справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку у відділенні ВД ФСНВ у м. Херсоні та отримував страхові виплати у зв'язку з втратою годувальника, як дитина потерпілого на виробництві ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.2 ст.33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Після закінчення навчання, з 01.07.2010 страхові виплати ОСОБА_1 було припинено.

Предметом спору у цій справі є стягнення коштів, виплачених позивачем ОСОБА_1, як інваліду дитинства , в якості пенсії по втраті годувальника після закінчення навчання, т.я. на думку позивача ця особа як інвалід дитинства має право на довічне отримання такої пенсії.

Матеріалами справи доведено, що медичний висновок від 06.05.1997, виданий лікарнею Комсомольського району ОСОБА_1 був дійсний до 01.06.1998 р., з наступним переоглядом 06.05.1998 р., однак наступний переогляд у МСЕК ОСОБА_1 пройшов лише 20.08.2014 року, що підтверджується випискою з акту первинного огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10ААВ №384190 від 20.08.2014р., якою останньому було встановлено довічно 3 гр. інвалідності.

Виходячи з цього колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника, а саме - як дитині - інваліду, яка перебувала на утриманні годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України з виплатою пенсій за рахунок їх коштів.

Згідно ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, які формуються за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

В даному випадку, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", якщо б ОСОБА_1 було встановлено інвалідність до 23 років і ця інвалідність безперервно існувала після досягнення цього віку, за ним би зберігалося право на відшкодування шкоди і після 23 років на період встановлення інвалідності.

Оскільки інвалідність у ОСОБА_1 існувала лише до досягнення зазначеного у Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" віку (23 роки) і встановлена лише зі спливом 10 років - 20.08.2014 р., то на теперішній час ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а саме - як дитині - інваліду, яка перебувала на утриманні годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Разом з тим судова колегія вважає, що управління Пенсійний фонду повинно було призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Призначення та сплата УПФУ в м. Херсоні пенсії в сумі 405,72 грн. у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 всупереч Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не дає підстав для відшкодування Фондом витрат.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик