Справа № 595/381/15-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Справа № 876/4840/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Пишківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, про визнання бездіяльності протиправною і зобовязання прийняти рішення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Пишківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області (далі Сільська рада), у якому просили визнати бездіяльність відповідача щодо неприйняття на її пленарному засіданні рішення за заявою ОСОБА_1 від 26.08.2014 про передачу у безоплатну власність земельної ділянки (далі - Заява) протиправною та зобовязати Сільську раду прийняти таке рішення.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2015 року провадження у справі №595/381/15-а закрито.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, Сільська рада та Державна інспекція сільського господарства в Тернопільській області, а також ОСОБА_2 подали клопотання (заяву) про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами носить цивільно-правовий характер, оскільки відповідач виступає субєктом земельних правовідносин, а не субєктом владних повноважень, а між сторонами існує спір про право щодо розміру земельної ділянки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 26.08.2014 було подано до Сільської ради Заяву в порядку ст.118 ЗК України щодо безоплатної передачі земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність (а.с.14).

Проте, відповідач листом від 03.09.2014 №217 (а.с.41), фактично відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її Заяви без належного її розгляду.

Так, згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України, Рада міністрів АРК, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.1 ст.46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.144 Конституції України орган місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично позивач не погоджується у спірних відносинах із допущеною відповідачем, як субєктом владних повноважень, бездіяльністю щодо розгляду її Заяви, у встановленому порядку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, основними критеріями відмежування справ підсудних адміністративним судам та судам загальної юрисдикції є суб'єктний склад та характер спірних правовідносин.

Тобто, обов'язковим учасником публічно-правового спору має бути суб'єкт владних повноважень, а предметом судового розгляду у адміністративному провадженні має бути публічно-правовий спір.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання і в галузі земельних відносин.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України, положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як субєкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж позиція висловлена у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 №2 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, що всі спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 ч.1 ст.17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів, не підлягають розгляду в порядку цивільного та господарського судочинства.

Тому, враховуючи те, що позовними вимогами позивача є визнання протиправною саме бездіяльності органу місцевого самоврядування при виконанні ним повноважень щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян згідно ст.118 ЗК України, а саме невиконання Сільською радою свого обовязку щодо вирішення заяви ОСОБА_1 на пленарному засіданні у формі відповідного рішення, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що даний адміністративний позов не належить розглядами в порядку адміністративного судочинства.

Так, між сторонами відсутні будь-які приватно-правові відносини, оскільки позивачами оскаржується бездіяльність Сільської ради як субєкта владних повноважень, а не розпорядника земельної ділянки, яку такі просять безоплатно передати у власність.

Більше того, із матеріалів справи, жодним чином не прослідковується зв'язок наявного спору позивачів із ОСОБА_3 щодо розміру земельної ділянки та бездіяльністю відповідача.

Предметом даного спору являється, зокрема, бездіяльність органу місцевого самоврядування при виконанні ним владних управлінських функцій.

Таким чином, вказаний спір з суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його бездіяльності відноситься до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

У звязку із наведеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, чим порушив їх право на розгляд справи в адміністративному суді, гарантоване ст.6 КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 17 червня 2015 року.