Справа № 456/1813/15-а
Суддя: Микитчин І. М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №456/1813/15-а
Провадження № 2-а/456/84/2015
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

23 квітня 2015 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитчин І. М. , розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою для обслуговування гаражів, житлових будинків, господарських споруд та садівництва згідно додатку №1 (землі житлової та громадської забудови),

ВСТАНОВИВ :

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою до відповідачів ОСОБА_2 міської ради Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просить визнати протиправним п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради № 520 від 17 червня 2014 року Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок, технічних документацій щодо встановлення меж для передачі у власність та оренду громадянам в межах м. Стрия та внесення змін в рішення сесії.

Скасувати п.1 рішення ОСОБА_2 міської ради № 520 від 17 червня 2014 року в частині рішення щодо надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою для обслуговування гаражів, житлових будинків, господарських споруд та садівництва,земельної ділянки гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по вулиці Шевченка 113, розміром 1000, 00 кв. м.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною першою статті 125 ЗК передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, надавши правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у приходжу до висновку, що між сторонами у справі виник спір про право власності на земельну ділянку (користування та розпорядження земельною ділянкою), тобто право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені устаттях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України - рішення Верховного ОСОБА_3 України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. ОСОБА_3 зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного ОСОБА_3 України.

В контексті наведеного, суд бере до уваги судову практику Верховного ОСОБА_3 України, зокрема постанову від 01.10.2013 року.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16,21,393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144,146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами виник земельний спір, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та у відкритті провадження в даній справі слід відмовити.

На підставі викладено, керуючись п.1 ч.1ст.109 КАС України,

ухвалив:

відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування в частині надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою для обслуговування гаражів, житлових будинків, господарських споруд та садівництва згідно додатку №1 (землі житлової та громадської забудови).

Роз'яснити позивачам право на звернення за вирішенням цього спору в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_5