Справа № 802/294/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/294/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

09 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - комунальне підприємство "Розвиток" (далі - третя особа) про визнання дій незаконними, скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати дії відповідача незаконними; скасувати наказ відповідача № 2-2324/15-14-сг від 13.08.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі"; скасувати додаткову угоду укладену між відповідачем та третьою особою на підставі наказу № 2-2324/15-14-сг від 13.08.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі"; визнати недійсним та скасувати поновлений договір оренди землі від 08.11.2006, зареєстрований в Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 26.02.2007 № 01; зобовязати третю особу повернути земельну ділянку площею 7,68 га, яка знаходиться в полі № 4 резервного фонду Степанівської сільської ради.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.04.2015 провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення судді-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.04.2014 позивач у відповідності до н. 6, ст. 118 ЗК України, звернувся до Головного управління Держземагенства у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га на території Степанівської сільської ради за межами населеного пункту с. Степанівка Теплицького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства.

У відповідь на клопотання позивача ГУ Держземагентства у Вінницькій області листом № 31-2-0.3-5368/2-14 від 16.06.2014 повідомило, що земельна ділянка, вказана позивачем у графічних матеріалах, є складовою частиною земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0012, яка перебуває в оренді КП "Розвиток" та вживаються заходи щодо поновлення договору оренди землі. Разом із тим, позивачу запропоновано надати згоду КП "Розвиток" на вилучення з його користування земельної ділянки площею 2 га.

21 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність визнано незаконною та скасовано. Зобов'язано Головне управління Держземагенства у Вінницькій області прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому 04.12.2014 на підставі рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду Головним управління Держземагенства у Вінницькій області видано наказ №2-4146/15-14-ст "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" позивачу.

Окрім цього, судом першої інстанції встановлено, що КП "Розвиток" 04.03.2014 звернулось до ГУ Держземагенства у Вінницькій області із клопотанням про поновлення договору оренди землі на території Степанівської сільської ради із земель резерву сільськогосподарського призначення укладений 08.11.2006 між Теплицькою РДА та КП "Розвиток", зареєстрований 26.02.2007 за №04 шляхом укладання додаткової угоди.

На підставі клопотання КП "Розвиток" та доданих до нього документів, ГУ Держземагенства у Вінницькій області прийнято наказ від 13.08.2014 №2-2324/15-14-сг "Про затвердження документації із землеустрою та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі".

16 вересня 2014 року Головне управління Держземагенства у Вінницькій області, як орендодавцем, та КП "Розвиток", як орендарем, укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 08.11.2006, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Степанівської сільської ради (за межами населеного пункту) Теплицького району Вінницької області загальною площею 7,6800 га - рілля, з терміном оренди 10 років.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не є публічно-правовим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України Держземагенство при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Колегія суддів зазначає, що позовна вимога щодо скасування наказу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області № 2-2324/15-14-сг від 13.08.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі" стосується реалізації Держземагенства повноважень власника землі, тобто, у правовідносинах, які склалися між сторонами, відповідач, Головне управління Держземагенства у Вінницькій області, як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом.

Отже, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Враховуючи положення ст. 1 ЦПК України та ст. 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Окрім цього, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зазначена правова позиція з цього приводу викладена у рішеннях колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-551а14, від 24.02.2015 у справі № 21-34а15, від 09.12.2014 у справі №31-308а14.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, та закриття провадження по справі.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

ОСОБА_3