Справа № 826/3099/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3099/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просить:

визнати протиправними рішення Генеральної прокуратури України про відмову в задоволенні інформаційного запиту від 24.12.2014 та бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання інформації на інформаційний запит від 24.12.2014;

зобовязати Генеральну прокуратуру України у строк не пізніше пяти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати позивачу інформацію на інформаційний запит від 24.12.2014 щодо того, чи надходила до Генеральної прокуратури України постанова Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18 і, якщо надходила, та коли і від кого. У випадку надходження до Генеральної прокуратури України зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18 надати позивачу належним чином засвідчену копію цієї постанови.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, яку він отримав при виконанні своїх повноважень та відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації, повинен надати позивачу повну та точну інформацію на запит 24.12.2014 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 24.12.2014 позивач, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до відповідача з інформаційним запитом, в якому просив надати інформацію щодо того чи надходила до Генеральної прокуратури України Постанова Кабінету Міністрів України від 27.01.2014 № 18, якщо так, то від кого та коли. У випадку надходження зазначеної постанови позивач просив надати належним чином засвідчену її копію.

Відповідач листом від 30.12.2014 № 23-1425 вих-14 надав відповідь позивачу, у якій зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки постанови Уряду (окрім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом) опубліковуються, тобто перебувають у вільному доступі.

Вважаючи вказану відповідь протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Основною метою прийняття Закону України «Про доступ до публічної інформації» є створення механізму реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Він містить перелік гарантій дотримання прав на надання публічної інформації, поетапний порядок доступу до неї, надає визначення таким поняттям, як конфіденційна, таємна та службова інформація, регламентує порядок її отримання, визначає порядок і строки подачі та задоволення запиту на інформацію, а також процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.

Так, відповідно до визначення «публічної інформації», яке міститься в ст. 1 названого Закону, це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом її оприлюднення у засобах масової інформації (в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом) та через надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Таким чином, із наведених норм випливає, що публічною інформацією є інформація, характерною ознакою якої є суспільний інтерес, тобто інформація, що стосується певного кола зацікавлених у ній осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про прокуратуру прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про прокуратуру органи прокуратури України діють гласно, інформують державні органи влади, громадськість про стан законності та заходи щодо її зміцнення, оприлюднюють та надають інформацію за запитами відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається, що відповідач є розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зобовязаний її надати у разі, якщо вона була отримана або створена в процесі виконання ним своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у його володінні.

Поряд з цим згідно із ст. 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації» для забезпечення збереження та доступу до публічної інформації документи, що знаходяться у суб'єктів владних повноважень, підлягають обов'язковій реєстрації в системі обліку, що має містити назву документа, дату створення документа, дату надходження документа, джерело інформації (автор, відповідний підрозділ), передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом, строк обмеження доступу до інформації, у разі, якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом, галузь, ключові слова, тип, носій (текстовий документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо), вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи), проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо), форму та місце зберігання документа тощо.

Пунктом 4.1.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 15.01.2013 N 3 реєстрація документа - це фіксування факту створення або надходження документа шляхом проставлення на вхідних документах штампа із зазначенням номера та дати з подальшим записом у книгах обліку необхідних даних про документ.

Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Із системного аналізу наведених норм випливає, що факт реєстрації документа носить характер внутрішньо-організаційної інформації, а тому не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Водночас не можна віднести до публічної інформації внутрішньо-організаційну документацію, службову кореспонденцію, доповідні та службові записки, рекомендації, проекти документів тощо.

Отже, враховуючи, що запитувана позивачем інформація, зокрема, щодо надходження на адресу відповідача постанови Уряду, не є публічною в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач правомірно відмовив у її надані.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація відповідно до запиту від 24.12.2014 є публічною, а відтак, що запит позивача підлягає розгляду в порядку, що регулює доступ до публічної інформації.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не вірно встановлено фактичні обставини, що мають значення для справи, застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У звязку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Пилипенко О.Є.

Суддя: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення 16.06.2015 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.