Справа № 826/13890/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2015-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Старової Н.Е., Файдюка В.В.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Державної судової адміністрації України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського апеляційного господарського суду, Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Державної фіскальної служби України про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київського апеляційного господарського суду (далі - відповідач-1/КАГС), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2/ДСА України), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3/ДКС України) та Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач-4/Міндоходів України) про стягнення солідарно з КАГС та ДСА України 29 152, 49 грн. незаконно утриманого податку; стягнення солідарно з КАГС та ДСА України невиплачену надбавку за вислугу років та довічне утримання в сумі 75 555, 00 грн.; стягнення солідарно з КАГС та ДСА України 16 200,00 грн. не виплаченої середньомісячної заробітної плати за 2006 та 2007 роки; стягнення солідарно з КАГС, ДСА України та ДКС України 20 000,00 грн. моральної шкоди; стягнення солідарно з відповідачів 15 818, 73 грн. незаконно утриманого податку.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 07 квітня 2015 року адміністративний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року та постановити нову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Що стосується позовної вимоги про стягнення солідарно з КАГС та ДСА України 29 152,49 грн. незаконно утриманого податку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював суддею з 06.06.1981 року, а з 02.08.2002 року був призначений суддею Київського апеляційного господарського суду.

Позивач вважає, що відповідачами було протиправно утримано прибутковий податок в 2006-2008 роках, оскільки відповідно до ст. 1 Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (надалі - Указ № 584) був звільнений від сплати прибуткового податку.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, п. 1 Указу № 584 (в редакції чинній на дату його прийняття) передбачалося, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи. Лише з указом Президента України № 248/2008 від 30.03.2008 року «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України» положення даного пункту втратили чинність.

Водночас, суд звертає увагу, що з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» (надалі - Закон № 889), відповідно до якого з позивача, як платника податку, утримувався саме податок з доходів фізичних осіб.

У звязку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вирішення питання оплати податку з доходів фізичних осіб, спеціальним нормативно-правовим актом є саме Закон № 889, який чітко визначає загальний оподатковуваний дохід та дохід, який звільнений від оподаткування, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення солідарно з КАГС та ДСА України невиплаченої надбавки за вислугу років та довічне утримання в сумі 75 555, 00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, що не заперечується відповідачами, надбавку за вислугу років за 2006-2008 роки позивачу нараховували у розмірі 40 % від посадового окладу із врахуванням надбавки за кваліфікаційний клас. Крім того, суму довічного утримання за 2006-2008 роки відповідачі розраховували та виплачували позивачу з врахуванням обрахованої суми набавки за вислугу років.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, КАГС та ДСА України під час проведення виплати грошової надбавки за вислугу років за січень 2006 року - грудень 2008 року не було враховано фактичний стаж роботи позивача, що призвело до протиправної не виплати суми в розмірі 34 947, 72 грн. Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку, під час проведення виплати позивачу за довічне утримання за січень 2006 року - грудень 2008 року, відповідачами враховано помилкові показники виплати за вислугу років, в результаті чого не було виплачено повну суму довічного утримання в розмірі 43 627, 73 грн.

В ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (чинного на момент не проведення виплат) (надалі - Закон № 2862) (в редакції чинній з 01.01.2006 року по 01.01.2008 року) зафіксовано, що суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (при стажі роботи понад 25 років у розмірі 40 відсотків).

Водночас, ст. 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» порядок проведення оплати суддями щомісячної надбавки за вислугу років було змінено, та встановлено, що у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених ч. 4 ст. 44 Закону № 2862 від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 01.01.2007 року вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862.

Крім того, пп. «б» пп. 2 п. 61 р. II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону № 2862. Так, в абз. 2 ч. 4 слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Тобто, з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року (дати винесення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас, після 22.05.2008 року жодних змін до Закону № 2862 та Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на момент не проведення виплат) (надалі - Постанова № 865) не вносилося.

На підставі наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року - у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Одночасно, суд приймає до уваги те, що жодних зауважень у відповідачів, щодо суми невиплаченої надбавки за вислугу років, визначеної позивачем, до суду надано не було.

У звязку з чим, позовні вимоги про стягнення суми невиплаченої надбавки за вислугу років підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону № 2862 судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 2862 (в редакції чинній в період з 1994 по 2010 роки) передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Таким чином, довічне утримання судді є похідним від суми надбавки за вислугу років (аналогічний висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.12.2014 року по даній справі), а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума довічного утримання судді за період 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року має враховувати всю суму виплати надбавки за вислугу років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон № 2453) ДСА України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Одночасно, в ст. 2 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на дату судового розгляду справи) (надалі - БК України) визначено, що розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобовязань та здійснення витрат бюджету.

Таким чином, ДСА України є розпорядником бюджетних коштів.

У звязку з чим, належним способом захисту права позивача є саме зобовязання ДСА України здійснити перерахунок та виплатити позивачу невиплачену надбавку за вислугу років та довічне утримання, у відповідності до положень ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення солідарно з КАГС та ДСА України 16 200,00 грн. не виплаченої середньомісячної заробітної плати за 2006 та 2007 роки, суд зазначає наступне.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що адміністрація суду не виплатила йому середньомісячну заробітну плату в період щорічної відпустки за 2006 рік в розмірі 7 800,00 грн. та за 2007 рік в розмірі 8 400,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини 5 статті 44 Закону № 2862-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу.

Пунктом 21 абзацу постанови № 865 встановлено, що у разі надання відпустки судді виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини пятої статті 44 Закону України «Про статус судців», а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Судом встановлено, що позивачу нараховано та виплачено додатковий оклад до відпустки у сумі 6 508 грн., з них 2006 року 3 254 грн., 2007 року 3 254 грн.

З огляду на викладене, правильними є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів 15 818,73 грн. незаконно утриманого податку, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначається позивачем, адміністрація КАГС, після набрання чинності Податковим кодексом України (надалі - ПК України), почали утримувати прибутковий податок з довічного утримання, що не відповідає положенням ПК України. Внаслідок вказаних дій, на думку позивача, відповідач безпідставно утримав з нього в 2011 року суму в розмірі 15 818,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як вбачається з бухгалтерської довідки КАГС за червень 2012 року, КАГС виступаючи податковим агентом позивача утримало та перерахувало податок на доходи фізичних осіб з нарахованого йому щомісячного грошового утримання в розмірі 15 781, 83 грн.

Пунктом 164.2 ПК України передбачено перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, але вказаний перелік не є вичерпним, оскільки пп.164.2.19 передбачено включення й інших доходів, крім зазначених у ст.165 ПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції чинній на 2011 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більш ніж 90 % заробітку судді.

Особливістю щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді, оскільки це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у звязку з виконанням ним своїх обовязків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в рішеннях адміністративних справах №К/9991/74957/12 від 02.02.2015 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно виплачуватися виходячи з заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, а прийняття нормативних актів, які б звужували існуючі гарантії незалежності суддів, складовою якої є належне матеріальне забезпечення, є порушенням норм Конституції України, яка гарантує судді ці права.

Як наслідок, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 15 781, 83 грн.

Щодо посилання відповідачів про необхідність самостійного звернення позивачем до ДКС України про повернення помилково зарахованих коштів, суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства, платник податку має право звернутися до суду за захистом порушеного права, навіть якщо останній не скористався можливістю досудового врегулювання спору. Крім того, способом захисту порушеного права позивача є стягнення на його користь утриманих сум податку з державного бюджету, а ст. 43 ПК України, визначає умови і механізм повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань у випадках, передбачених податковим законодавством, та не поширюється на відшкодування податку за судовими рішеннями.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що способом захисту порушеного права позивача є стягнення на його користь утриманих сум податку з Державного бюджету України.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в її задоволенні, оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження вказаної вимоги.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений 17.06.2015 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.