Справа № 2а-252/10
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року м. Київ К/9991/81344/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку попереднього розгляду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, третя особа Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про стягнення недоплачених сум допомоги на оздоровлення

за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради на постанову Київського районного суду м. Полтави від 2 серпня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо відмови у призначенні йому щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ); стягнути з відповідача на його користь недоотриману суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 10458,30 грн за 2005 2009 роки; зобовязати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області провести відповідні виплати.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 2 серпня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради здійснити перерахунок та виплату позивачу за 2005, 2008, 2009 роки щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до частини четвертої статті 48 Закону № 796-ХІІ в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, виходячи з встановленого розміру заробітної плати на час виплати, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року це судове рішення скасовано в частині задоволення позовних вимог за 2005, 2008 роки та в частині відмови у задоволенні позовних вимог за 2006, 2007 роки, прийнявши ухвалу про залишення зазначених позовних вимог без розгляду. В решті судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і постановити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, тому Кабінетом Міністрів України були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги у розмірах, визначених його постановами.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення без задоволення касаційної скарги, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Згідно з положенням абзацу четвертого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ встановлено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 було установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 26,70 грн. Постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 було збільшено розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії 100 грн, який також не відповідав розміру, встановленому законами України.

Відповідно до вимог статті 63 Закону № 796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат відповідно до положень статті 48 вказаного Закону виступала мінімальна заробітна плата, розмір якої на 2005 2009 роки визначався законами України про державний бюджет на відповідні роки.

Дія положень статті 48 Закону № 796-ХІІ на 2005 рік не зупинялася, тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вихідним критерієм обрахунку щорічної допомоги на оздоровлення була мінімальна заробітна плата, встановлена законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-IV дію абзаців другого сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону № 796-ХІІ зупинено на 2006 рік.

Таким чином, у 2006 році щорічна допомога на оздоровлення підлягала сплаті в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V (далі Закон № 489-V) дію абзаців другого сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону № 796-ХІІ зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення пункту 30 статті 71 Закону № 489-V визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, кошти на оздоровлення за 2007 рік були виплачені позивачу в березні 2007 року. З наведеного вбачається, що спірні правовідносини мали місце між сторонами саме в березні 2007 року, тобто до постановлення Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007.

Та обставина, що пункт 30 статті 71 Закону № 489-V втратив чинність з 9 липня 2007 року, тобто з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення про це, дає підстави для застосування зазначених положень статті 48 Закону № 796-ХІІ лише після 9 липня 2007 року, оскільки відповідно до положень частини першої статті 58 Конституції України закони не мають зворотної дії у часі.

Станом на дату виплати позивачу коштів на оздоровлення за 2007 рік в частині визначення розміру цих коштів чинними були лише положення постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562, на підставі якої і були проведені відповідні виплати. Після прийняття рішення Конституційним Судом України у субєкта владних повноважень не виникло додаткових зобовязань щодо перерахунку раніше виплаченої позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що допомога на оздоровлення за 2008 рік була виплачена ОСОБА_1 у вересні 2008 року, тобто після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, тому це дає підстави для застосування положень статті 48 Закону № 796-ХІІ при виплаті позивачу допомоги на оздоровлення за 2008 рік.

Оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI не внесено змін та не було зупинено дію статті 48 Закону № 796-ХІІ, то це дає підстави для застосування зазначеної норми при виплаті позивачу допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Отже, відповідач неправомірно виплатив позивачу кошти на оздоровлення за 2009 рік у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562, оскільки при виплаті позивачу допомоги на оздоровлення за 2009 рік необхідно застосовувати положення статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за 2005, 2008 роки та в частині відмови у задоволенні позовних вимог за 2006, 2007 роки, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач, звернувшись до суду 3 листопада 2008 року, пропустив річний строк для звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому зазначені позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Полтави від 2 серпня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Тракало В.В.