Справа № 479/1307/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/18957/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі №479/1307/14 (6а/479/92/14) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня 2011 року в справі № 2-а-102/2010 за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Заява обґрунтована тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня 2011 року зобов'язане управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі провести їй перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі, не нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 50 цього ж Закону, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, починаючи з 4 квітня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

На виконання постанови суду УПФ їй нарахована доплата до пенсії в сумі 173 713 грн. 50 коп., проте не виплачується через відсутність фінансування з Державного бюджету України.

Посилаючись на обмеження її законних прав, просить змінити спосіб та порядок виконання постанови Вищого адміністративного Суду України із зобов'язання провести відповідні виплати на стягнення з управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі 173 713 грн. 50 коп.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року, відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки в разі задоволення її вимог фактично буде змінений по суті зміст резолютивної частини рішення суду, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Кривоозерського районного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі про визнання протиправними дій та зобов'язання УПФ провести перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати з 01.01.2006 р.

10.11.2010 року судом винесена постанова, яка скасована постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2011 р., прийнята нова постанова, яка переглянута судом касаційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України постановою від 6 жовтня 2011 року частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1: зобов'язане управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1: державної пенсії по інвалідності, передбаченої статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі, не нижчому ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбаченої статтею 50 цього ж Закону, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, починаючи з 4 квітня 2010 року з урахуванням проведених виплат.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 містив позовні вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії. Саме такий спосіб захисту порушених прав обраний позивачем.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 163 КАС України Вищий адміністративний суд України задовольнив позовні вимоги, прийнявши постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про зміну способу та виконання постанови Вищого адміністративного суду із зобов'язання на стягнення з управління Пенсійного фонду України в Кривоозерському районі нарахованих відповідно до рішення суду, але не виплачених 173 713 грн. 50 коп.

Таким чином, ОСОБА_1 у своїй заяві просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови.

Частиною 1 статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

За такого підставами для зміни способу чи порядку виконання судового рішення є обставини, які роблять його виконання неможливим.

Судами встановлено, що повне виконання постанови Вищого адміністративного суду України неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Зміна способу або порядку виконання може відбуватися у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим, а не самої суті постанови, оскільки захист порушеного права у судовому рішенні і спосіб виконання судового рішення не є тотожними поняттями.

Судами не встановлені обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Тобто виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Отже, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки в разі задоволення її вимог фактично буде змінений по суті зміст резолютивної частини рішення суду, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення зави про зміну способу і порядку виконання постанови Вищого адміністративного суду України.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: