Справа № 2а-673/07
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/17492/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року у справі № 2а-673/07 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області третя особа ОСОБА_2, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 р. в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове; скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 р. в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет; визнати дозвіл, виданий ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281, на облаштування лікарського кабінету недійсним і таким, що не відповідає вимогам закону; відновити квартирі АДРЕСА_1 у м. Ужгороді, категорію житлового приміщення; скасувати свідоцтво про право власності на лікарський кабінет; зобовязати виконавчий комітет Ужгородської міської ради подати на внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно зміни, що стосуються відновлення категорії житлового приміщення квартири АДРЕСА_1; відновити право на участь у процесі прийняття рішення щодо переведення квартири АДРЕСА_1, із житлового в нежитлове приміщення та для розміщення в ньому стоматологічного кабінету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаними рішеннями та діями виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області порушене його права, як власника суміжної квартири АДРЕСА_2, так як він згоди на переобладнання та переведення квартири №7 в нежитлову не давав, а також влаштування лікарського кабінету суперечить Положенню Про порядок та умови влаштування на перших поверхах житлових будинків обєктів для здійснення підприємницької діяльності, затвердженого XXXVI сесією Ужгородської міської ради III скликання від 24.01.2002 р., яке діяло на момент видачі відповідачем ОСОБА_2 даного погодження. Переобладнанню для здійснення підприємницької діяльності підлягали тільки ті приміщення на перших поверхах житлових будинків, які рішенням виконкому Ужгородської міської ради у встановленому порядку визнані непридатними для проживання і переведено у нежитлові.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року позовні вимоги задоволені частково. Визнане протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 р. в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове. Визнане протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 р. в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет. Визнаний дозвіл, виданий ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і таким, що підлягає скасуванню. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2008 року скасоване свідоцтво про право власності на лікарський кабінет, переобладнаний із нежитлового приміщення №7.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2009 року постанова суду першої інстанції та додаткова постанова скасована, провадження у справі закрите.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.10.2011 року ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2009 року скасована в частині скасування постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року і закриття провадження у справі, справу направлено в цій частині до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В решті ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року залишена без змін.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 лютого 2008 року скасована в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14.03.2013 року рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2012 року скасоване, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Постановляючи ухвалу від 14.03.2013 року суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу не перевірив доводи ОСОБА_2, що з аналогічним позовом позивач звертався до суду до тих же сторін про скасування спірного рішення у 2006 р., яке провадженням закрите за відмовою від позову, що є перешкодою відповідно до ст.109 КАС України для повторного звернення до суду з аналогічним позовом. Також не перевірені доводи третьої особи щодо пропуску строку на звернення до суду, передбаченого ст.99 КАС України та не застосування ст.100 КАС України.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року постанова суду першої інстанції від 04.02.2008 року у справі скасована та прийнята нова постанова, якою в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове відмовлено.

Провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в лікарський кабінет та щодо визнання дозволу, виданого ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 281 на облаштування лікарського кабінету протиправним і його скасування закрите.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що позивач та третя особа ОСОБА_2 (згідно договору купівлі-продажу від 07.06.2002 р.) є власниками відповідно квартир АДРЕСА_1, що знаходяться на другому поверсі цього жилого будинку. ОСОБА_2 02.07.2003 р. звернувся до міського голови з заявою обстежити технічний стан займаної квартири і дати дозвіл на переведення її з житлового фонду у нежитловий. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 р. ОСОБА_2 був наданий дозвіл на переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове. ОСОБА_2 30.09.2003 р. звернувся до міського голови з заявою дати дозвіл на реконструкцію займаного нежилого приміщення для використання як лікарський кабінет. Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 р. ОСОБА_2 був наданий дозвіл на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет. Зазначені рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради та виданий на їх підставі ОСОБА_2 дозвіл на облаштування лікарського кабінету.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_1 щодо реалізації його волевиявлення про надання чи ненадання свого письмового погодження на переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 із житлового в нежитлове було порушене.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові в частині визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року щодо переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове, послався на пропуск строку на звернення до суду відповідно ст.99,ст.100 КАС України; закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в м.Ужгороді в лікарський кабінет та щодо визнання дозволу, виданого ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської №281 на облаштування лікарського кабінету, суд послався на ч.4 ст.157 КАС України наявність рішення суду, яке вступило в закону силу, з того самого спору і між тими самими сторонами.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності рішень відповідача про переведення житлового приміщення в нежитлове та надання дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.07.2006 року ОСОБА_1 звертався до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про відміну рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 під лікарський кабінет, а також визнання дозволу, виданого ОСОБА_2 рішенням сесії Ужгородської міської ради № 281 на облаштування лікарського кабінету недійсним і таким, що не відповідає закону.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2006 року відмову позивача по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про відміну рішення прийнято, а провадження по справі закрите.

Ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2006 року у справі № 2а-1005/06 сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно п.4 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі не можуть знову заявляти ті ж самі вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 від 05.11.2003 року в частині надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на переобладнання власного нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в лікарський кабінет та щодо визнання дозволу, виданого ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №281 на облаштування лікарського кабінету протиправним підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі в цій частині позовних вимог.

Що стосується вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове колегія суддів зазначає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року позивач звернувся до суду у квітні 2007 р., тобто з пропуском строку на звернення до суду. Згідно матеріалів справи та поданих позивачем позову у 2006 р. йому з 2004 р. відомо про діяльність стоматологічного кабінету у квартирі третьої особи.

Судом апеляційної інстанції був належним чином перевірений момент виникнення у позивача права на предявлення позову, з встановленням доказів, що позивач знав про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням з 2004 р., що вказує на його дії, спрямовані на захист своїх прав, зокрема, оскарження рішень (дій чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав саме з 2004 р..

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з наведеного апеляційний суд прийшов до обґрунтованих висновків про пропуск строку на звернення до суду без поважних причин в цій частині позовних вимог.

Відповідно ст.100 КАС України, діючої на час ухвалення апеляційним судом рішення, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, тобто позовні вимоги в частині про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове необхідно залишити без розгляду, оскільки застосуванню підлягає той процесуальний закон, який діє на час ухвалення рішення

Разом з тим, суд апеляційної інстанції застосував норми ст.100 КАС України, які втратили свою силу у звязку з внесеними до неї змінами і помилково відмовив у цій частині позовних вимог у позові, однак, відповідно ст.100 КАС України необхідно позовні вимоги залишити без розгляду.

Виходячи з наведеного судом апеляційної інстанції при розгляді справи правильно встановлені обставини справи, однак, допущені порушення норм процесуального права в частині застосування ст.100 КАС України, тому ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні.

За таких обставин доводи касаційної скарги частково спростовують висновки суду апеляційної інстанцій, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню із зміною рішення суду апеляційної інстанції

Відповідно ст.225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, однак, допустив помилкове застосування ст.100 КАС України в старій редакції, яка не діє, тому ухвала апеляційного суду підлягає зміні із скасуванням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове із залишенням позовних вимог в цій частині без розгляду, в решті ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2015 року змінити, ухвалу в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №185 від 30.07.2003 року в частині переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове скасувати, залишити позовні вимоги в цій частині без розгляду.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: