Справа № 522/6838/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2015 р. м. Київ К/800/68073/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 7 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року у справі № 522/6838/13а за позовом ОСОБА_1 до департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив визнати неправомірними дій щодо нарахування та виплати одноразової грошової компенсації у менших розмірах, ніж передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязати вчинити перерахунок та виплатити таку компенсацію в належному розмірі.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми одноразової компенсації відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із 45 мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів знаходить підстави до її часткового задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є постраждалим від Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом другої групи. Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 09.07.2007) одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат. Законом України від 28.12.2007 № 107-VI ст. 48 вищенаведеного Закону в частині виплати компенсацій у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було змінено. У новій редакції ст. 48 вказаного Закону передбачала, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в порядку та розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, зміни до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що одноразова грошова компенсація за ІІ групу інвалідності управлінням праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Винницької області (відповідно до листа від 14.05.2013 року № 1369/09,) нарахована не була. З таких підстав суди дійшли висновку про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової компенсації за ІІ групу інвалідності, у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 1) та інвалідом ІІ групи та має право на отримання одноразової грошової компенсації за ІІ групу інвалідності, у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та порядку встановленому законом.

Разом із тим, колегія суддів дійшла думки, що суди першої та апеляційної інстанції недостатньо дослідили твердження як заперечень на позовну заяву, так і апеляційної скарги, а саме відповідність позовних вимог до вимог п. 2 ст. 99 КАС України, де зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінки твердженням відповідача, про пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Отже ухвалені по справі рішення не встановили дійсний характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, а тому висновок суду про задоволення позовних вимог є передчасним.

Враховуючи, що касаційна інстанція відповідно до вимог ст. 220 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вбачає за необхідне судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, вірно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 227 КАС України підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 7 червня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2014 року по справі №522/6838/13а скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: