Справа № 2-а-3684/10
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Черкашиної М.С.

при секретарі Терещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі, Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та визнання протиправними дії щодо перерахунку та виплати основної та додаткової пенсій особі , яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, , -

в с т а н о в и в :

19 листопада 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом третьої групи по захворюванню, повязаному з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії і перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України в Білопільському районі. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Статтею 50 цього Закону передбачено, що особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірах: інвалідам третьої групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках, не можуть бути меншими: по третій групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Позивач вважає, що отримує державну та додаткові пенсії у значно нижчому розмірі, ніж передбачено відповідно до вищевказаного законодавства. Однак, незважаючи на його неодноразові звернення, відповідач перерахунок належної йому до виплати основної і додаткової пенсії не зробив. А тому він звернувся до суду із даним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі про перерахунок пенсій за період з 01.01.2007 року по день винесення постанови.

Також позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення , передбаченої ст.48 "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із розміру 4 мінімальних заробітних плат за 2007, 2008, 2009, 2010 роки.

Просить стягнути із відповідачів витрати по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 500 грн. у рівних частинах.

До суду позивач ОСОБА_1 не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в Білопільському районі в судове засідання не зявився, надавши суду письмове клопотання про слухання справи в його відсутність, а також письмове заперечення проти позову, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи по захворюванню, повязаному із роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. Разом із цим управління Пенсійного фонду України у Білопільському районі вважає, що посилання позивача на ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення особам, віднесеним до категорії 1, щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах, зокрема: інвалідам третьої групи 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також на ст. 54 цього Закону, згідно якої розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із захворювання, повязаним із Чорнобильською аварією, не може бути нижче, зокрема: по третій групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком є необґрунтованими. Нарахування позивачу пенсії проводиться відповідно до ст. ст. 49, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом із цим, згідно ст. 54 зазначеного Закону порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у звязку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 3 січня 2002 року було передбачено, що розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", провадиться виходячи з розміру 19 грн. 91 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Разом із цим, ч. 3 ст. 28 цього Закону визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Ухвалою Конституційного суду України від 19 травня 2009 року по справі №2-25/2009 було розяснено: "непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні. Ця прогалина полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком, заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем". З 1 липня 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" розмір пенсії (без урахування надбавок, підвищень додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) у інвалідів другої групи - одержувачів пенсій по інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути меншим ніж 1090 грн. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», які рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення. Разом з тим, рішення про відновлення дії вищезазначених законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою України не приймалося. Внаслідок цього порядок обчислення пенсій та підвищень, передбачених законами України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №530 від 28.05.2008 року "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", якою чітко визначено розміри щомісячної додаткової пенсії та розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою. Разом із цим відповідач у своєму запереченні також зазначає, що він діяв у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову .

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_2 в судове засідання зявилася, підтримала заперечення на позов, просила суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Білопільської РДА , як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом 3-ї групи, яка встановлена безстроково відповідно довідки МСЕ № 009552 від 18.02.2000р.

Законом про Державний бюджет України затверджуються повноваження на реалізацію у відповідному році державних програм і заходів та здійснення платежів з конкретною метою. Одним із принципів бюджетної системи України Бюджетним кодексом України визначено збалансованість, виходячи з якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону про Державний бюджет України. Таким чином норми, які вводяться Законом «Про Державний бюджет України» діють протягом бюджетного року є безумовними та пріоритетними відносно інших законів. Такий порядок і було визначено постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562, якою був встановлений розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і категорії 3 групи інвалідності в розмірі 90 грн.

У вказані роки позивачу була нарахована та виплачена в повному обсязі щорічна допомога на оздоровлення. Так, виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік здійснена позивачу 07.06.2007 року в розмірі 90 грн., за 2008 рік у розмірі 90 грн. - 16.05.2008 року, за 2009 рік у розмірі 90 грн. 11.09.2009 року, за 2010 рік 13.08.2010 року.

Заслухавши представника відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Щодо перерахунку та виплати основної і додаткової пенсії за період із 01.01.2007 по день винесення постанови.

Cудом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІІ групи захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області . Державна та додаткова пенсії позивачу нараховуються та виплачуються управлінням пенсійного фонду у розмірі меншому ніж встановлено Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№796.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів IІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсі виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50, 54 Закону № 796.

Згідно із частиною третьою статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р. N 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при розмірі пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Постанови Кабінету Міністрів України № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету»від 03.01.2002 року, № 530 «Деякі питання соціального захисту населення окремих категорій громадян»від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року « Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

За таких обставин позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача такого права є визначальним для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Проте, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по І групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по І групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по І групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам - 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Також, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам ІIІ групи - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, № 10-рп/2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому відповідач з 22 травня 2008 року під час обчислення пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.1996 р. та статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 05.10.2006 р.

Отже з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року конкретні розміри державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії особам, які постраждали, внаслідок ліквідації на Чорнобильської АЕС були встановлені певними нормами Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік».

Таким чином, управління пенсійного фонду, здійснивши у зазначений період, нарахування та виплату державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, у розмірах, встановлених Законом України «Про Держаний бюджет України на 2008 року», правомірно діяли, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України. Отже, з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року управління пенсійного фонду не мало повноважень здійснювати зазначені виплати державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії у розмірах встановлених ст..ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базового закону не діяли.

Застосування законодавства України у такий спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року №4-зп, який у п.3 зазначив наступне: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи пенсійного фонду обовязку здійснити перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, особам, які отримали таку пенсію в період з 01.01.2008р. по 21.05.2008р., у розмірах встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік. Протягом цього часу органи пенсійного фонду діяли у відповідності з приписами діючого законодавства.

Що стосується вимог за 2009 рік та 2010 рік, то вони підлягають задоволенню, оскільки у 2009 році діяли норми ст. ст. 50, 54, 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції 06.06.1996 року, згідно яких вихідним критерієм для обчислення пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, було визнано мінімальну пенсію за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» положення ст. ст. 49, 50, 51, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ні зупинені, ні змінені не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачу ОСОБА_1 з 21.02.2000 року призначено пенсію для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою .

Отже, позивач вправі отримувати пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком як інваліду третьої групи, та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірах: інвалідам 3 групи 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.01. 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, а також, починаючи, з 22 травня 2008 року.

Суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо зобовязання відповідача в подальшому нараховати та виплачувати щомісячну основну державну пенсію по інвалідності та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

На момент звернення до суду зазначена пенсія нарахована та виплачена не була, тому позивач не мав підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому його законні права та інтереси.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку відсутнє порушення прав позивача, отже підстав для задоволення позову в цій частині, немає.

Щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2010 роки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 3 групи, що підтверджується копією посвідчення та вкладкою до посвідчення, і відповідно має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до довідки, наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Білопільської РДА , виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік здійснена позивачу 07 червня 2007 року в розмірі 90 грн., за 2008 рік у розмірі 90 грн. - 16 травня 2008 року, за 2009 рік у розмірі 90 грн. 11 вересня 2009 року, за 2010 рік у розмірі 90 грн. 13 серпня 2010 року. Факт виплати вказаних сум у визначені терміни не оспорюється ОСОБА_1

Відповідно до ст.48 Закону України від 28.02.1991 року „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, які постраждали внаслідок катастрофи і віднесені до 1 категорії, є інвалідами 3 групи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат . Розмір мінімальної зарплати визначається на момент виплати.

Згідно із ч.7 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до п.п. 13, 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. № 489-У на 2007 рік виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати були зупинені, та п.20 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 р. № 107-У1 на 2008 рік дія ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - щорічна допомога на оздоровлення, виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року пункт 30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 64 розділу П, пункту 3 розділу Ш та положень ст. 67 розділу 1, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу П Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, вказані положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними).

Пунктом 5 зазначених Рішень Конституційного Суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Таким чином, положення п.п. 13, 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року, а положення п.28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2006 р. № 107-У1, втратило чинність 22 травня 2008 року.

Згідно довідки, виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік здійснена позивачу 07.06.2007 року в розмірі 90 грн., за 2008 рік у розмірі 90 грн. - 16.05.2008 року.

Суд враховує, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється щороку та має разовий характер.

Таким чином, право позивача на їх отримання та обов'язок Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Згідно ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України, які є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Застосування законодавства України у такий спосіб ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 р. № 4-зп, який у п.3 зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах треба застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов'язку здійснити позивачу виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення, за 2007 та 2008 роки, оскільки останній отримав таку допомогу протягом періоду з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року у розмірах, встановлених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Протягом цього часу відповідач діяв у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення позивач реалізував своє право на їх отримання, і як наслідок, у органу соціального захисту населення припинився обов'язок щодо їх виплати.

Такі висновки суду ґрунтуються на приписах ч.2 ст. 152 Конституції України та рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. та від 22.05.2008 р.

Щодо вимог позивача в частині зобовязання відповідачів провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення за 2009 та за 2010 роки, суд зазначає наступне:

Законом України «Про державний бюджет на 2009 рік» № 835-ІV від 26.12.2008 р. дія Закону України №769-ХІІ не зупинялась. Як зазначено ч.2 ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», розміри державних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює разову грошову допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС є Закон України № 769-ХІІ.

Таким чином, у 2009-2010 роках відповідач мав виконувати приписи діючої норми ст. 48 Закону України №769-ХІІ і виплату позивачу у вересні 2009 р. та серпні 2010 року допомоги на оздоровлення у розмірі 90 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 562 неможна вважати правомірною, з урахуванням того, що на час виплати, згідно ст. 55 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» №835-VІ від 26.12.2008р., розмір мінімальної заробітної плати складав 605 грн.

Зважаючи на викладене, позивач за відліком вже сплачених відповідачем 90 грн., повинен у 2009-2010 р. отримати допомогу на оздоровлення , згідно Закону України № 769-ХІІ .

Суд не бере до уваги посилання відповідачів на пропущення позивачем шестимісячного строку позовної давності при предявленні вимог по сплаті допомоги на оздоровлення за період 2007-2010 років, оскільки згідно ст. 48 Закону України №769-ХІІ виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сімям за втрату годувальника.

За змістом ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, виходячи з системного аналізу ст. 48 Закону України №769-ХІІ та ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що на вимоги позивача відшкодувати шкоду, заподіяну його здоровю строки позовної давності не поширюються та шестимісячний строк звернення до адміністративного суду не застосовується.

Також суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог частині зобовязання відповідачів проводити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення у майбутньому та зобов»язання в подальшому виплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до вимог ст.ст.48, 49, ч.4 ст.54 Закону України №769-ХІІ, у звязку з їх безпідставністю, оскільки на теперішній час право позивача не порушене і доказів того, що воно порушуватиметься у подальшому, позивач суду не надав.

З огляду на це, суд визнає протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА щодо не нарахування та невиплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік та 2010 рік у розмірі встановленому ст.48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобовязує відповідача здійснити перерахунок та провести відповідні виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу за 2009 рік та 2010 рік, як особі віднесеної до 1 категорії учасників ліквідації наслідків на ЧАЕС, у відповідності до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених йому сум за 2009 та 2010 роки.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно приписам ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою КМУ № 590 від 27.04.06р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, то компенсація не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Відповідно КАС України обмеження розміру компенсації може бути встановлене законом. Проте, відповідно п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України положення ч. 3 т. 90 КАС України набирають чинності з моменту набрання чинності відповідним законом, але до цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється КМУ.

Постанова КМУ № 590 від 27.04.06 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» прийнята відповідно ст. ст. 90-95 та п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України.

Позивачем, надані копії рахунку № 1195 від 19.10.2010 року на суму 500 грн., акт приймання-передачі послуг від 18.11.2010р., квитанції від 21/10/2010р. про сплату позивачем на рахунок ТОВ «Надія» 500 грн., Довідки із ЄДРПОУ філії ТОВ «Надія», довідка про затрачений обсяг часу, виданої директором Сумської філії ТОВ»Надія» ( а.с. 19 - 24),

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про задоволення вимоги позивача в частині стягнення на його користь судових витрат на правову допомогу .

На підставі викладеного, ст. 46 Конституції України, ст.ст.48, 49, 50, 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 65 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 за № 10-рп/2008, ст. ст. 2, 3, 6 9, 11, 17, 18, 69 71, 94, 159, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Постановив :

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_1.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області щодо нарахування та виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 в розмірі меншому, ніж встановлено ч. 4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області провести перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2007 року по день винесення постанови, за виключенням періоду з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року, виходячи з встановленої законом мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», встановивши основну щомісячну пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, розраховуючи з встановленої мінімальної пенсії за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком .

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік та за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА здійснити перерахунок та провести відповідні виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік та за 2010 рік, як особі віднесеної до 1 категорії учасників ліквідації наслідків на ЧАЕС, у відповідності до положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням фактично виплачених йому сум за 2009 рік та за 2010 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області та Управління праці та соціального захисту населення Білопільської РДА витрати на правову допомогу у дольовому порядку по 250 грн з кожного.

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Білопільський районний суду Сумської області шляхом подачі в десятиденний строк із дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: