Справа № 809/1092/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"02" червня 2015 р. Справа № 809/1092/15
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя: Остап'юк С.В.,
за участю секретаря: Мельничука Є.С.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: ОСОБА_2,

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Податкового кодексу України, необґрунтовано та безпідставно, за наслідками проведеної перевірки, на підставі помилкового висновку щодо відсутності обєктів оподаткування по задокументованих операцій з придбання товарів (робіт, послуг), тобто здійснення безтоварних операцій, відсутності реального їх характеру та вчинення без ділової мети з товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс», оскаржуваними податковими повідомленням-рішенням збільшив суму грошового зобовязання з сплати податку на додану вартість за звітні періоди вересня-жовтня 2014 року на 450 944 гривні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів зазначених в позовній заяві, суду пояснив, що господарські операції між позивачем та товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» фактично мали місце, контрагентом виконано підрядні роботи, які позивачем спожито та використано для здійснення своєї господарської діяльності, позивачем здійснено розрахунок з контрагентом, всі первинні бухгалтерські документи складені на виконання фактичних господарських операцій та відображають їх сутність.
Представник відповідача позову не визнав, надав письмові заперечення проти заявлених позовних вимог, мотивовані тим, що за наслідками проведеної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено допущення ним порушення норм Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму грошового зобовязання з сплати податку на додану вартість за звітні періоди вересня-жовтня 2014 року на 450 944 гривні.
Такі висновки відповідач обґрунтовує тим, що згідно отриманої податкової інформації від Броварської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління міністерства доходів і зборів України у Київській області є неможливим здійснення зустрічної перевірки контрагента позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс», як виконавець проданих позивачу підрядних робіт у звязку із неможливістю встановлення його місцезнаходження, встановленням відсутності зареєстрованої за контрагентом позивача нерухомості, транспорту та устаткування, що свідчить про фізичну неможливість здійснення придбаного позивачем обєму підрядних робіт.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд встановив наступне.
Позивач є юридичною особою, здійснює господарську діяльність на підставі статуту, зареєстрований 15.09.2004 року, взятий на податковий облік 22.09.2004 року, зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва за №100089167 від 15.01.2008 року. Позивачем отримано ліцензію на здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури серії АЕ №289494, строком дії з 14.02.2014 року до 14.02.2019 року, а також отримано дозвіл №139.12.26 на виконання робіт щодо монтажу, демонтажу, ремонту, реконструкції машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, в тому числі технологічне устаткування та лінійні частини магістральних газопроводів, нафтопроводів, продуктопроводів, систем газопостачання природним і зрідженим газом, спорудження магістральних газопроводів, нафтопроводів, експлуатація машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, строком з 25.05.2012 року до 25.05.2017 року (а.с.44-49).
В період з 04.02.2015 року до 10.02.2015 року відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань правильності декларування податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій із ТОВ «Спеценергобудтранс» за вересень, жовтень 2014 року.
За наслідками проведеної перевірки відповідачем 16.02.2015 року складено акт за №673/009-15-22-01-01/33162102 (а.с. 17-40).
Висновками проведеної перевірки відповідач встановив порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість за вересень-жовтень 2014 року в сумі 450 944 гривні, в результаті обліку платником безтоварних операцій з ТОВ «Спеценергобудтранс».
Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних порушень ґрунтуються на тому, що позивачем господарські операції обліковані між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» не підтверджуються стосовно врахування майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів і транспортних засобів.
Для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Частино 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
При цьому, відповідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання продукції до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх звязок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість судом встановлено наступне.
18.06.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», як Генпідрядником та позивачем, як Субпідрядником укладено договір субпідряду №18/06-21, предметом вказаного договору (з урахуванням додаткових угод) є виконання та здача позивачем за завданням Генпідрядника та згідно з Проектною документацією в установлені строки будівельні роботи Секція-4 лінійна частина газопроводу відводу до ГРС «Майорщина» та перевлаштування газопроводів при виконанні робіт по завершенню Капітального ремонту автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський на ділянках від км 126+700 до км 158+000 та від км 185+000 до км 191+400. Ціна договору 9 559 592, 40 гривень (т.1 а.с.50-73).
Також, 10.09.2014 року італійською фірмою Тодоні Коструціоні ОСОБА_3п.А через представництво в Україні, зареєстроване в Міністерстві економіки України з позивачем укладено договір субсубпідряду на виконання ремонту автодороги М03 Київ-Харків-Довжанський в Україні, за умовами якого Тодоні Коструціоні ОСОБА_3п.А, виступаючи як підрядник залучила позивача як субсубпідрядника на виконання робіт по влаштуванню захисних споруд на газових магістралях (т. 1 а.с.105-120).
19.06.2014 року та 10.09.2014 року позивачем для виконання частини робіт передбачених вищевказаними договорами підряду та субсубпідряду з перебазування будівельної техніки та обладнання, земляних робіт, робіт по ізоляції, нарощуванню захисних кожухів, перетину з комунікаціями, установки вказівних знаків по трасі газопроводу та інших за договорами підряду 05/06-14 та 06/09-14 залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» (т.1 а.с.166-171, 194-198).
Позивачем прийнято, а товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» здано за договором підряду №05/06-14 від 19.06.2014 року згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 та акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за вересень 2014 року будівельні роботи на загальну суму 355 248 гривень, в тому числі податок на додану вартість 59 208 гривень, товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» виписано позивачу податкову накладну №39 від 30.09.2014 року на виконання вказаних робіт (т.1 а.с.174-183).
За жовтень 2014 року позивачем прийнято, а товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» здано за договором підряду №05/06-14 від 19.06.2014 року згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 та акта приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за жовтень 2014 року будівельні роботи на загальну суму 200 145, 60 гривень, в тому числі податок на додану вартість 33 357, 60 гривень, товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» виписано позивачу податкові накладні №34 та 35 від 31.10.2014 року на виконання вказаних робіт (т.1 а.с.184-193).
Також, позивачем прийнято, а товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» здано за договором підряду №06/09-14 від 10.09.2014 року згідно довідок про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 та актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за вересень 2014 року будівельні роботи на загальну суму 2 130 285, 60 гривень, в тому числі податок на додану вартість 355 047, 60 гривень, товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» виписано позивачу податкові накладні №40 від 30.09.2014 року, №11 від 16.09.2014 року, №19 від 22.10.2014 року на виконання вказаних робіт (т.1 а.с.201-183).
Крім того, товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» у звязку із виконанням вказаних будівельних робіт поставлено позивачу товари (труба, кисень технічний, електроди) згідно видаткових накладних №17 від 30.09.2014 року та №20 від 31.10.2014 року, виписано податкові накладні за №41 від 30.09.2014 року та 36 від 31.10.2014 року на загальну суму 19 986 гривень, в тому числі 3 331, 15 гривень податку на додану вартість (т.1 а.с.242-245).
Позивачем здійснено оплату за виконані роботи та поставлені товари в розмірі 2 900 000 гривень (т.1 а.с.140, 236, 239).
Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» судом встановлена правосубєктність контрагента позивача на момент укладання та виконання договорів з позивачем, відомості про нього були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, був зареєстрованим платником податку на додану вартість, також з товариству з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» видано ліцензію серії АД №040226 на право здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури, згідно з переліком, який включає в себе здійснення робіт по розробці ґрунтів, улаштуванню ґрунтових споруд, монтажу інженерних мереж, технологічних трубопроводів, газопостачання, будівництво транспортних споруд, доріг автомобільних (т.1 а.с. 142-145, 246-252).
Крім того, досліджуючи фактичну можливість здійснення господарських операцій облікованих позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» судом встановлено, що вказаним контрагентом позивача на момент виконання підрядних робіт здійснювалася оренда виробничого приміщення площею 200 кв.м., оренда будівельної техніки, укладено договори про надання послуг спецтехніки з оператором (т.1 а.с.146-165).
Досліджуючи рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та з товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс», а також звязок між фактом придбання підрядних робіт, понесенням витрат і господарською діяльністю позивача суд встановив наступне.
На виконання умов договору договір субпідряду №18/06-21 від 18.06.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», як Генпідрядником та позивачем, як Субпідрядником, а також договір субсубпідряду від 10.09.2014 року між італійською фірмою Тодоні Коструціоні ОСОБА_3п.А через представництво в Україні, зареєстроване в Міністерстві економіки України з позивачем здійснювалися підрядні роботи з перевлаштування магістральних газопроводів в місцях перетину з автодорогою М-03 Київ-Харків-Довжанський, які включають в себе поетапне виконання таких робіт: підготовчі земляні роботи; очисні та ізоляційні роботи; зварювальні роботи з нарощування захисних футлярів та монтажу свічок; роботи із зворотного засипання ділянки трубопроводу та рекультивації порушених земель.
При виконанні вказаного обсягу робіт позивачем залучалося товариство з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» для проведення підготовчих земляних робіт та робіт із зворотного засипання ділянки трубопроводу та рекультивації порушених земель.
При цьому, позивачем забезпечено дотримання порядку виконання і документування проведених робіт, а також дотримання авторського нагляду за їх виконанням (т.2 а.с.32-33, 41-56).
Виконані будівельні роботи, в тому числі підрядні роботи придбані в товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» позивачем здано замовнику робіт товариству з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» та Тодоні Коструціоні ОСОБА_3п.А, отримано оплату за їх виконання, виписано податкові накладні (т.1 а.с.74-104, 121-141).
Як наслідок, суд приходить до висновку про обґрунтованість, наявність ділової мети та економічних причин укладення позивачем з товариствами з обмеженою відповідальністю товариство з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» договорів підряду, реальність господарських операції щодо придбання підрядних робіт, також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.
Крім того, суд звертає увагу на те, що господарські операції між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» відповідають руху активів позивача у процесі здійснення господарських операцій, факт придбання послуг та понесення позивачем витрат повязаний із господарською діяльністю позивача.
Актом перевірки позивача відповідачем зроблений висновок, за яким встановлено відсутність продажу підрядних робіт, при цьому суд звертає увагу на ту обставину, що в акті перевірки вказані висновки мотивованим висновками іншого органу Державної податкової служби, одночасно відповідачем даним актом перевірки досліджено первинні бухгалтерські документи та документи податкового обліку, однак встановленим під час проведеної перевірки фактичним обставинам, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій належної оцінки не було надано та їх до уваги не взято.
Як наслідок, висновок відповідача про відсутність виконання підрядних робіт є таким, що не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду та не відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, судом встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем і товариством з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс», спеціальна податкова правосубєктність учасників господарської операції та звязок між фактом придбання позивачем підрядних робіт, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.
Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобовязані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування валових витрат та податкового кредиту податку на додану вартість покупцем.
Обставини, коли контрагент не виконав свого зобовязання зі сплати податку до бюджету, не тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на формування податкового кредиту у разі, коли цей платник має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Натомість, судом встановлено, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи щодо придбання робіт в товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс» на момент формування показників податкової звітності були в наявності у позивача.
Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Так, у постанові від 13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний Суд України зазначив, що визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні. У постанові від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06) Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Крім того, дана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Як наслідок, суд приходить до висновку про реальність господарських операції щодо придбання позивачем робіт та товарів в товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс», а також про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначений податковий кредит як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 (розділ V) Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявні копії відповідних документів, які підтверджують факт правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.
Враховуючи вищевикладене, а також висновки суду про фактичність господарських операцій позивача та реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, то суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сформований податковий кредит з податку на додану вартість за вересень і жовтень 2014 року в розмірі 450 944 гривень, з господарських операцій по придбанню підрядних робіт та товарів в товариства з обмеженою відповідальністю «Спеценергобудтранс».
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Згідно частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Оскільки, судом ухвалено рішення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Західгазтех», суд у відповідності частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України присуджує до стягнення з Державного бюджету України документально підтверджений позивачем, платіжним дорученням за №224 від 11.03.2015 року, сплачений судовий збір в розмірі 487, 20 гривень.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити повністю.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 08.06.2015 року.