Справа № 2-а-3945/11/2414
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А У Х В А Л А
Справа № 2-а-3945/11/2414
Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого-судді: Загороднюка А.Г.
суддів: Залімського І. Г. Полотнянка Ю.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо винесення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Чернівці, управління праці та соціального захисту населення Шевченківської району в м. Чернівці про зобов'язання вчинити дії , -
постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2011 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Крім того, апеляційну скаргу подав позивач, який просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог повністю.
18 червня 2014 року Вінницький апеляційний адміністративний суд виніс ухвалу про залишення апеляційної скарги управління праці та соціального захисту населення Шевченківської району в м. Чернівці без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2011 року - без змін.
Однак, встановлено, що даною ухвалою не вирішено питання щодо апеляційної скарги позивача.
Відповідно до частини першої статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Аналогічні положення закріплені в постанові Пленуму Вищого адміністративного України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20 травня 2013 року № 7, де в пункті 17 також зазначено, що за правилами статті 168 КАС України суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу лише у випадках, передбачених частиною першою статті 168 КАС України.
Таке судове рішення він ухвалює в тому провадженні (письмовому, скороченому, розгляді справи в судовому засіданні тощо), в якому й ухвалювалось основне судове рішення. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.
Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі.
Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суду вважає за необхідне постановити додаткову ухвалу, якою залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення з огляду на наступні обставини.
Позивач визнаний інвалідом І групи через захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС, віднесений до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі -Закон № 796-ХІІ) передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, яка виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат.
Крім того, ст. 48 вказаного Закону передбачено, що одноразова компенсація інвалідам І групи виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.
Однак, відповідач відмовив у виплаті одноразової компенсації у встановленому Законом № 796-ХІІ розмірі, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягає застосуванню стаття 48 Закону № 796-ХІІ, а не постанова КМУ № 562.
Крім того, щорічна допомога на оздоровлення, передбачена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є щорічною одноразовою допомогою на оздоровлення, яка не може бути поділена, і виплачується у повному обсязі за весь рік.
Таким чином, суд першої інстанцій прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача та задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити разову грошову допомогу на оздоровлення позивачу у зв`язку із встановленням йому інвалідності І групи в розмірі, передбаченому статтею 48 Закону № 796-ХІІ, з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат з 01 липня 2011 року
Однак, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача призначити і виплачувати кожного року щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягають задоволенню, оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова КМУ №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету". Після 23 липня 2011 року таке право позивача не порушено, оскільки відповідає Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року.
Що стосується позовних вимог до управління Пенсійного фонду України у м. Чернівці, колегія суду вважає, що вони не підлягають задоволенню.
Згідно з ст. 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами 1-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком.
Згідно з статтею 54 вищевказаного Закону, розміри пенсій для інвалідів І-ї групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується належними доказами, позивач отримує пенсію як інвалід І групи та як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач не звертався до управління Пенсійного фонду України у м. Чернівці з заявою про переведення його на пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю насідками аварії на ЧАЕС.
Таким чином, управління Пенсійного фонду України у м. Чернівці нараховує та виплачує пенсію позивачу відповідно до пенсійного законодавства України та Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.
Керуючись ст.ст. 160, 168, 195, 196, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
постановити додаткове судове рішення .
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 жовтня 2011 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України та підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Залімський І. Г.

ОСОБА_3