Справа № 2а-5801/12/2670
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/800/22360/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві звернулася до суду з позовом у якому просила зобовязати ОСОБА_3 знести самовільно збудовану споруду за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.12.2011 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві провела перевірку дотримання ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт. На підставі вказаного акта 28.12.2011 року було винесено припис про зупинення будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 та зобовязано до 06.01.2012 року у встановленому порядку подати на реєстрацію декларацію про початок виконання будівельних робіт.

У звязку з невиконанням вимог припису від 28.12.2011 року було винесено припис від 10.01.2012 року, яким ОСОБА_3 зобовязано у строк до 18.01.2012 року привести обєкт до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованої споруди відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оскільки зазначений припис також не був виконаний, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до положень статті 38 Закону від 17.02.2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI) право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Частиною 7 статті 376 ЦК передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Отже, розглядаючи позов про знесення самочинного будівництва відповідно до вимог статті 38 Закону № 3038-VI та положень частини сьомої статті 376 ЦК, необхідно встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Можливість приведення самочинного будівництва у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підтверджується тим, що 26.03.2012 року ОСОБА_3 подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідач направив ОСОБА_3 повідомлення від 10.04.2012 року № 1 про відмову в реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Разом з тим, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 28.11.2012 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 року, було визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві при поверненні ОСОБА_3 декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій відносно того, що ОСОБА_3 не позбавлена можливості усунути порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в інший спосіб, ніж шляхом знесення житлового будинку.

Також, Інспекцією не доведено, що перебудова об'єкту неможлива, або особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовляється від такої перебудови, що з урахуванням положень частини 7 статті 376 ЦК свідчить про відсутність підстав для постановлення рішення про знесення самочинного будівництва.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві відхилити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: