Справа № 466/2111/14-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015р. Справа № 876/5516/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, м.Львів

на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 24.04.2014р. у справі №466/2111/14-а

за позовом ОСОБА_1, м.Львів

до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, м.Львів

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2009р. позивач: ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Львова з адміністративним позовом до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, просила визнати дії Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради неправомірними; зобовязати Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради зробити перерахунок усіх видів отримуваної нею допомоги згідно з діючим законодавством з моменту призначення допомоги і до теперішнього часу; стягнути з Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на її користь недоплачену суму одноразової допомоги при народженні дитини у розмірі 1963,76грн., недоплачену суму державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 820,59грн. за період з 01.10.2007р. по 01.01.2008р., суму індексації по невиплаченій державній допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 60,72грн. за період з 01.10.2007р. по 01.01.2008р. та судові витрати в розмірі 3,40грн.; зобовязати Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі не менше встановленого прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 24.04.2014р. у справі №466/2111/14-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірними дії Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови провести перерахунок розміру призначеної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007р.; зобовязано Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, за період з 16.10.2007р. по 31.12.2007р. включно відповідно до ст.15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, виходячи з розміру, що обчислюється на підставі встановленого ст.62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач у справі: Шевченківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю зясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до вимог ст.197 КАС України, вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у звязку із народженням дитини отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірах, визначених ст.15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, Постановами Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. та №57 від 22.02.2008р.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регламентуються Законами України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, Про державну допомогу сімям з дітьми та іншими Законами і нормативними актами, що регулюють порядок та розміри виплати такої допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що до 01.01.2007р. відносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України Про державну допомогу сімям з дітьми (далі Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалась на осіб, не застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування (ст.13), та Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (далі Закон №2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, ст.43 Закону №2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 ст.71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (далі Закон №489-V) дію ст.43 Закону №2240-III на 2007 рік було зупинено.

Конституційний Суд України Рішенням від 09.07.2007р. №6-рп/2007 положення п.7 ст.71 Закону №489-V визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) у частині зупинення на 2007р. дії ст.43 Закону №2240-III.

01.01.2008р. набрав чинності Закон України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №107-VI).

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №107-VI були внесені відповідні зміни до Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III. Зокрема, змінами до ст.13 Закону №2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону №2240-III було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону №2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31.12.2008р.

Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України рішень №6-рп/2007 та №10-рп/2008 відновлювали свою дію вищезазначені положення Закону №2240-III.

З огляду на наведене, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 є застрахованою у системі загальнообовязкового державного соціального страхування, то за таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що на відносини щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку поширювалися норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 18.06.2013р. у справі №21-209а13 та від 02.07.2013р. у справі №21-208а13.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин), пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом лише 29.04.2009р., а відповідачем у запереченні на позовну заяву подано клопотання про застосування строків звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки стосовно вказаної допомоги ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин, слід застосовувати річний строк звернення до суду.

Позивачем не надано доказів того, що ним було пропущено строк для звернення до суду з поважних причин, тому, з огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог позивача за період з 01.10.2007р. по 01.01.2008р. (згідно з позовними вимогами) слід відмовити.

Стосовно позовних вимог позивача про зобовязання відповідача виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі не менше встановленого прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до шести років, колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист вже порушених прав фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а не тих, які можуть бути порушені у майбутньому.

Із врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, не дотримано норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, у випадках неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участі в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 24.04.2014р. у справі №466/2111/14-а за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, - задоволити.

2. Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 24.04.2014р. у справі №466/2111/14-а, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга