Справа № 806/1453/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м.Житомир справа № 806/1453/14

час прийняття: 11 год. 00 хв. категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

секретар судового засідання Шевчук Т.А.,

за участю: позивача та представника позивача Волошина О.М. та Подсухи Н.Г.,

представників відповідачів Рубель Ю.В. та Риднич Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказів, стягнення коштів.,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_2 ";

- визнати протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304";

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_2 " в частині притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 43847,55 грн., з урахуванням кратності 3 - 131542,65 грн.;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304" в частині притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 37195,55 грн., з урахуванням кратності 3 - 111586,65 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 утримані з його грошового забезпечення кошти в розмірі 15568,56 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що дизельне пальне довгострокового зберігання не було викрадене та розтрачене, що стверджується постановою Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області, якою закрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 26 вересня 2013 року. Вказує, що спірне дизельне пальне було використане для забезпечення життєдіяльності військової частини, підтримання функціонування спеціальних фортифікаційних споруд та забезпечення зв`язку в Збройних Силах України, а підставою для його використання слугував усний наказ командира військової частини. Також зазначає, що його не було ознайомлено з матеріалами розслідування та спірними наказами.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав зазначених в письмових заперечення та просили в задоволенні позву відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі суд зазначає наступне.

Встановлено, що з 17 вересня по 26 вересня 2013 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 вересня 2013 року №250 у військовій частині НОМЕР_2 працювала комісія Головного командного центру Збройних сил України по прийому передачі посади командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 підполковнику ОСОБА_2 .

Під час роботи комісії виявлено нестачу дизельного палива "ДЗ" на складі військової частини у кількості 5531 кг. на загальну суму 43847,55 грн.

В результаті зазначеного, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2013 року №271 було призначено службове розслідування по факту виявлених недоліків під час прийняття та здавання посади командира військової частини НОМЕР_2 зокрема відносно тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 .

Службовим розслідуванням встановлено грубе порушення тимчасово виконуючим обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 свої функціональних обов`язків та ст.3.1.1, 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 та ст.16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, що призвело до введення в оману командування Головного командного центру Збройних Сил України та нестачі дизельного палива "ДЗ в кількості 5531 кг. на загальну суму 43847,00 грн.

За результатами службового розслідування був складений акт (а.с.103-109 т.1) на підставі якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 жовтня 2013 року №304 (пункт 12), за порушення вимог та ст.3.1.1, 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 та ст.16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та відповідно до вимог пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року притягнуто головного інженера військової частини підполковника ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 43847,55 грн. з урахуванням кратності 3 - 131542,65 грн.

В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2013 року №399 внесено зміні до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304 та викладено пункт 12 вказаного наказу в наступній редакції:

" За порушення вимог статей 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою, вимог статей ст.3.1.1, 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 та відповідно до вимог пункту 13 Положення про матеріалу відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР притягнути головного інженера військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 37195,55 грн., з урахуванням кратності 3 -111586,65 грн".

Вважаючи зазначені накази неправомірними та протиправними позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (далі - Положення).

Відповідно до пункту 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до пункту 3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Згідно з п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Випадки застосування до військовослужбовців повної матеріальної відповідальності обмежені та чітко визначені пунктом 13 Положення, а саме - застосування повної матеріальної відповідальності можливо, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п.17 Положення, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Пунктом 19 Положення передбачено, що розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

В пункті 21 Положення зазначено, що у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Згідно із п.23 Положення, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

За змістом пункту 37 Положення матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Таким чином, із змісту наведених норм законодавства можна зробити висновок, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати проведення службового розслідування, яким будуть встановлені всі елементи, необхідні для настання такої відповідальності, зокрема, - факт заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправна поведінка особи, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, а також вина у заподіянні шкоди, й у разі наявності таких складових - виданий командиром (начальником) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Однак, до суду не надано доказів на спростування позицій позивача, що командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування особисто в порушення до п.23 Положення не провів бесіду з ОСОБА_1 , як і доказів доведення до відома спірного наказу під розписку позивачу.

В акті службового розслідування не надано оцінки суспільної небезпечності дії (бездіяльності) позивача та обставин, за яких заподіяно шкоду, що не відповідає пункту 8 Положення.

Суд зазначає, що актом службового розслідування, в діях відповідача не виявлено ознак перелічених у пункті 13 Положення діянь, зокрема не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого відповідачем, на думку позивача, правопорушення, внаслідок якого державі було б завдано шкоди; не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і настанням шкоди, які згідно пункту 3 Положення є обов`язковими і необхідними умовами притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем повинен бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем.

Суд також звертає увагу, що порушення позивача, яке встановлено актом службового розслідування має ознаки кримінального правопорушення відповідно за статтями 366 та 425 Кримінального кодексу України, вина за яке може бути підтверджена виключно вироком суду, що набрав законної сили.

26 вересня 2013 року відомості по вказаному факту були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043, а матеріали кримінального провадження були направленні до СВ Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області для проведення досудового розслідування.

Однак, постановою заступника начальника СВ Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області Недашківського В.В. від 21.12.2013 року, вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Зокрема, вказаною постановою встановлено, що фат нестачі дизельного палива не був прихований і відображений у відповідному акті, у зв`язку з чим діями позивача не було завдано істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави без відсутності суспільної небезпеки вчиненого діяння.

Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що дизельне пальне довгострокового зберігання не було викрадене або розтрачене позивачем, оскільки воно фактично було використане як крайня необхідність , з метою забезпечення життєдіяльності військової частини, а саме підтримання функціонування спеціальних фортифікаційних споруд та забезпечення зв`язку в Збройних силах України.

Використання дизельного палива не відображалось у звітах про наявність та рух паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання у зв`язку з відсутністю юридичної підстави для його списання, а саме наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандуючого Збройних сил України.

За таких обставин, позивач не мав права вносити такі дані, а тому його дії не можливо вважати такими, що були направленні на внесення до офіційних документів неправдивих відомостей. Отже у ОСОБА_1 був відсутній прямий умисел, а також відсутня пряма дійсна шкода, відшкодування якої передбачено пунктом 2 Положення.

В ході судового розгляду справи відповідачем не доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди, які згідно пункту 3 Положення є обов`язковими і необхідними умовами притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_2 " є протиправним та підлягає скасуванню, що в свою чергу і стосується наказу командира військової частини НОМЕР_1 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304".

Також судом встановлено, зокрема із витягу з роздавальних відомостей, що на підставі спірного наказу Військовою частиною НОМЕР_2 було утримано з грошового забезпечення ОСОБА_1 15568,56 грн.

Оскільки кошти в сумі 15568,56 були утримані з грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі протиправного наказу, суд приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:
Позовні вимоги задоволити.

1.Визнати протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_2 ";

2.Визнати протиправним та незаконним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304";

3.Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №304 від 21.10.2013 року "Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі дизельного палива частини НОМЕР_2 " в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 43847,55 грн., з урахуванням кратності 3 - 131542,65 грн.;

4.Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №399 від 11.12.2013 року "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2013 року №304" в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 37195,55 грн., з урахуванням кратності 3 - 111586,65 грн.;

5.Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 утримані з грошового забезпечення ОСОБА_1 кошти в розмірі 15568,56 грн.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 17 червня 2015 р.