Справа № 822/835/15
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/835/15

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

09 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" (далі - позивач) до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимогу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати протиправною та скасувати письмову вимогу відповідача від 17.02.2015 № 22-05-03-14/1131 "Про усунення порушень виявлених ревізією" щодо зобов'язання ДП "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках з ТОВ "Стальмед" на суму завищеної вартості виконаних робіт та стягнути з ТОВ "Стальмед" кошти в загальній сумі 129515,14 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі встановленому порядку ст.ст.130-136 КЗпП України".

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.10.2014 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2012 по 30.11.2014, за результатом проведення якої складено акт № 22-05-08/4 від 17.01.2015.

На підставі виявлених ревізією порушень, Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області виставлено вимогу № 22-05-03-14/1131 від 17.02.2015.

У пункті 1 Вимоги зазначено, що ревізією встановлено, що порушення виявлені попереднім контрольним заходом - перевіркою державних закупівель, проведених Державним підприємством "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 (акт перевірки від 29.07.2014 №13-09/161) не усунуті в повному обсязі, зокрема не усунуто порушення по розрахункам з ТОВ "Стальмед" в сумі 129515,14 грн. у зв'язку з чим вимагалось виконати в повному обсязі вимоги направлені Держфінінспекцією в Хмельницькій області супровідним листом від 04.09.2014 №22-13-03-14/6704, зокрема: відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках з ТОВ "Стальмед" на суму завищеної вартості виконаних робіт та стягнути з ТОВ "Стальмед" кошти в загальній сумі 129515,14 грн., в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі встановленому порядку ст.ст. 130-136 КЗпП України.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскаржувана вимога відповідача вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Так, згідно 1 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (далі Закон - № 2939-XII) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до п. 7 ст. 10 та ст. 15 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" для реалізації покладених на органи контрольно-ревізійної служби завдань їм надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, які є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

За приписами пп. 4 п. 4 Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (п. 6 Положення).

При цьому Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Наведені норми узгоджуються з приписами п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Разом з тим при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Водночас вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Окрім цього, варто зазначити, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскаржувана вимога Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України в поставах від 15.04.2014 у справі № 21-40а14, від 13.05.2014 у справі № 21-89а14, від 18.09.2014 у справі № 21-332а14, від 25.11.2014 у справі № 21-461а14.

За змістом ст. 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмельницька обласна служба єдиного замовника" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

ОСОБА_2