Справа № 813/5140/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Справа № 876/9312/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2014 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу від 01.07.2014 року ВП №43293853,

ВСТАНОВИЛА :

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова 21.07.2014 року звернулося до суду із позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень, в якому, із врахуванням остаточних уточнених позовних вимог, просить: - визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанови про накладення штрафу від 01.07.2014 року ВП №43293853 в розмірі 1 020,00 грн. протиправними ; - скасувати постанову про накладення штрафу від 01.07.2014 року ВП №43293853 в розмірі 1020,00 грн., головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області .

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою головного державного виконавця від 14.05.2014 року відкрито виконавче провадження, згідно виконавчого листа, виданого 16.02.2009 року Львівським окружним адміністративним судом у справі №2а-180/2008, про зобовязання УПФУ в Залізничному районі м.Львова провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до страхового стажу неповні місяці роботи , як повні, за умови сплати страхових внесків або збору на загальнообовязкове державне чи пенсійне страхування. За невиконання боржником - УПФУ в Залізничному районі м.Львова без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2008 року, головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Германчуком Р.В. винесено постанову про накладення штрафу від 01.07.2014 року в розмірі 1 020,00 грн., прийняту у виконавчому провадженні за № 43293853. Вищевказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки, у відповідності до ст.89 Закону України Про виконавче провадження , штраф накладається на боржника лише у разі невиконання рішення суду без поважних причин, а в даному випадку постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2008 року у справі №2а-180/2008 виконана УПФУ в Залізничному районі м.Львова ще у 2009 році, що підтверджено розпорядженням № 800543 від 16.03.2009 року. Окрім цього, позивач зазначає, що неодноразово листами від 20.06.2014 року №6762/06-19, від 11.07.2014 року №7532/06-13 державного виконавця було повідомлено про повне фактичне виконання в добровільному порядку судового рішення, а тому штрафні санкції ним застосовано неправомірно.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2014 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що у відповідності до ст.89 Закону України Про виконавче провадження , штраф накладається на боржника лише у разі невиконання рішення суду без поважних причин, а в даному випадку постанова Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2008 року у справі №2а-180/2008 виконана УПФУ в Залізничному районі м. Львова ще у 2009 році, що підтверджено розпорядженням №800543 від 16.03.2009 року. Окрім цього, позивач зазначає, що неодноразово листами від 20.06.2014 року №6762/06-19, від 11.07.2014 року №7532/06-13 державного виконавця було повідомлено про повне фактичне виконання в добровільному порядку судового рішення, а тому штрафні санкції ним застосовано неправомірно.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що про факт виконання рішення суду вказують наявні у матеріалах справи копії довідки №4731/03 від 18.03.2009 року, розпорядження №800543 від 16.03.2009 року та розрахунку стажу ОСОБА_1, а вважає за необхідне розяснити, що такі документи лише підтверджують стаж роботи останнього, зокрема науковий стаж, який дає право ОСОБА_1 на отримання відповідних пенсійних виплат, а не свідчить про проведення перерахунку та виплату пенсії.

Більш того, позивачем не надано до суду жодних доказів та обґрунтованих пояснень з яких причин та чому УПФУ в Залізничному районі м.Львова не вчинялись будь-які інші дії на виконання виконавчого листа, виданого судом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43293853 щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-180/2008, виданого 16.02.2009 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобовязання УПФУ в Залізничному районі м.Львова провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до страхового стажу неповні місяці роботи як повні, за умови сплати страхових внесків або збору на загальнообовязкове державне чи пенсійне страхування, в якій надано боржнику (позивачу у справі) строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа до 21.05.2014 року.

У звязку із несвоєчасним отриманням позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, останній звернувся 21.05.2014 року до відповідача із заявою про відкладення провадження виконавчих дій. При цьому, головним державним виконавцем 27.05.2014 року було винесено постанову, якою задоволено заяву боржника та відкладено провадження виконавчих дій строком до 05.06.2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач листом від 06.06.2014 року №6213/06-19 лише повідомив відповідача 2, що управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова оскаржено в судовому порядку постанову головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2014 року ВП №43293853.

У свою чергу, 11.06.2014 року відповідачем (державним виконавцем) до УПФУ в Залізничному районі м.Львова направлено вимогу, згідно якої позивачу було надано строк до 21.06.2013 року для добровільного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-180/08 та попереджено про встановлену законом відповідальність за невиконання даного рішення і законних вимог державного виконавця.

У відповідь на вимогу боржник листом від 20.06.2014 року №6762/06-19 повідомив, що на виконання судового рішення УПФУ 16.03.2009 року проведено обчислення періодів роботи ОСОБА_1 з 14.06.1964 року по 25.07.2006 року в повних місяцях, неповні місяці роботи зараховані до загального трудового (страхового) стажу як повні, внаслідок чого його загальний стаж склав 40 років 01 місяць 03 дні, у тому числі наукового 20 років 04 місяці 00 днів, свідченням чого є розпорядження від 16.03.2009 року №800543, а усі підтверджуючі документи були направлені у ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області 26.04.2010 року.

Судом із матеріалів справи зясовано, що у звязку з невиконанням у повному обсязі рішення суду у справі №2а-180/08 та відповідно до ст.87 Закону України Про виконавче провадження головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Германчук Р.В. своєю постановою від 01.07.2014 року наклав на боржника УПФУ в Залізничному районі м.Львова штраф у розмірі 1 020,00 грн. та надіслав вимогу, якою встановив новий строк для виконання рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Відповідно до вимог статті 129 Конституції України, обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а згідно з ст.ст.7, 14 КАС України - принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах.

Згідно положень ст.ст.255, 258 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Загалом, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 року №606-ХІV Про виконавче провадження .

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст.2 Закону Про виконавче провадження , примусове виконання рішень судів покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України та здійснюється державними виконавцями, визначеними Законом України Про державну виконавчу службу.

Статтею 5 Закону України Про виконавче провадження визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.5 ст.12 вищезазначеного Закону, сторони зобовязані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно ч.2 ст.30 Закону, державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №606, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

У відповідності до ст.75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобовязує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше пяти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Тож, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для накладення штрафу стало невиконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили, у встановлений державним виконавцем строк.

Факт невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-180/08 підтверджується матеріалами виконавчого провадження за №43293853.

Згідно приписів ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, однак в ході судового розгляду позивачем не доведено, що вищезазначене рішення суду ним виконано у повному обсязі.

Крім цього, суд не приймає до уваги твердження позивача щодо того, що про факт виконання рішення суду вказують наявні у матеріалах справи копії довідки №4731/03 від 18.03.2009 року, розпорядження №800543 від 16.03.2009 року та розрахунку стажу ОСОБА_1, а вважає за необхідне розяснити, що такі документи лише підтверджують стаж роботи останнього, зокрема науковий стаж, який дає право ОСОБА_1 на отримання відповідних пенсійних виплат, а не свідчить про проведення перерахунку та виплату пенсії.

Більш того, позивачем не надано до суду жодних доказів та обґрунтованих пояснень з яких причин та чому УПФУ в Залізничному районі м. Львова не вчинялись будь-які інші дії на виконання виконавчого листа, виданого судом.

Водночас, суд не бере до уваги посилання позивача на лист від 26.04.2010 року №5381/03-19 (який на вимогу суду так і надано не було), як на належне повідомлення відповідачів про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2008 року, оскільки штраф був застосований головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження №43293853, по якому відкрито виконавче провадження лише 14.05.2014 року.

Суд не приймає до уваги також твердження позивача з приводу того, що ним оскаржувалась постанова про відкриття виконавчого провадження, тому у головного державного виконавця не було підстав для винесення постанови про накладення штрафу, оскільки суду не надано доказів зупинення виконавчого провадження, а такої обставини, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження у ст.37 Закону України Про виконавче провадження не зазначено.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі Піалопулос та інші проти Греції від 15 березня 2001 року, пункт 68).

В той же час, ЄСПЛ визначає, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Перевіривши оскаржувану позивачем постанову про накладення штрафу від 01.07.2014 року з виконання виконавчого листа №2а-180/08, виданого 16.02.2009 року Львівським окружним адміністративним судом, суд прийшов до висновку, що така прийнята з дотриманням вимог Закону України Про виконавче провадження й передбачених ст.2 КАС України принципів, а, відповідно, головний державний виконавець діяв на підставі та в межах повноважень, що визначені чинним законодавством.

Таким чином, оскільки позивачем не було виконано вимоги відповідача та не виконано рішення суду, яке набрало законної сили, без поважних причин, оскаржувана постанова про накладання на управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова штрафу в розмірі 1 020,00 грн. є належним способом забезпечення виконання рішення суду.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2014 року у справі № 813/5140/14 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар