Справа № 816/958/15-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р.Справа № 816/958/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2015р. по справі № 816/958/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач ) звернувся до суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі відповідач ) про визнання неправомірними дій щодо неврахування до вислуги років періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 13.03.1990 в Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг), зобов'язання зарахувати до вислуги років період навчання з 01.09.1986 по 13.03.1990 в Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг) з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби з коефіцієнтом 0,5, всього 1 рік, та включити його у розрахунок вислуги років на пенсію.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобовязано управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1986 року по 13 березня 1990 року в Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг) з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби з коефіцієнтом 0,5, а всього 1 рік, та врахувати його у розрахунку вислуги років для призначення ОСОБА_1 пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що при прийнятті постанови судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, та просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог жодною із сторін не оскаржуються, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 01.03.1994 проходив службу в органах внутрішніх справ /а.с. 10-18/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 27.02.2015 №85 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "б" (у запас через хворобу) Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ /а.с. 14 - зворот/.

На момент звільнення з органів внутрішніх справ позивачу присвоєно звання підполковник міліції та він займав посаду начальника відділу режимно-секретного та документального забезпечення УМВС України в Полтавській області.

Оскільки до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 при звільненні не враховано період навчання останнього у Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг) з 01.09.1986 по 13.03.1990, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для зарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду навчання останнього з 01.09.1986 по 13.03.1990 в Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг) з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби з коефіцієнтом 0,5.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" від 17.07.1992 №393 до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Також, колегія суддів зазначає, що Законом ОСОБА_2 РСР "Про народну освіту" від 28.06.1974 технікуми (училища) віднесені до середніх спеціальних навчальних закладів, головним завданням яких була підготовка кваліфікованих фахівців із середньою спеціальною та загальною середньою освітою, які мають необхідні теоретичні знання і практичні навички за спеціальністю.

Відповідно до ст.. 34 Закону ОСОБА_2 РСР "Про освіту", у редакцій від 23.05.1991, в ОСОБА_2 РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

У відповідності до п. 1 постанови Верховної Ради ОСОБА_2 РСР "Про порядок введення в дію Закону ОСОБА_2 РСР "Про освіту" від 04.06.1991 №1144-ХІІ встановлено, що дія ОСОБА_2 РСР "Про освіту" вступає в силу з дня його опублікування, а що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні до вислуги років періоду навчання у технікумі УМВС виходив з того, що позивачем отримано середню спеціальну освіту, а навчання у технікумі не може бути зараховано до вислуги років для призначення йому пенсії.

Однак, колегія суддів зазначає, ІНФОРМАЦІЯ_1, здобута за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Вищого адміністративного суду України від 22.01.2013 у справі №К-33614/10 (номер в ЄДРСР 29013375).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції висновок про наявність підстав для зарахування до вислуги років ОСОБА_1 періоду навчання останнього з 01.09.1986 по 13.03.1990 в Тернівському індустріальному технікумі (м. Кривий Ріг) з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби з коефіцієнтом 0,5.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, а порушене право позивача відновленню.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.04.2015р. по справі № 816/958/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5