Справа № 2-а-758/2008
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-758/2008

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві, треті особи: Миколаївська міська рада та ОСОБА_3 про визнання правомірним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві, в якому просив визнати правомірним рішення Миколаївської міської ради №22/57 від 14 березня 2008 року щодо надання йому у власність земельної ділянки загальною площею 1000 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Менделєєва, 9 в м. Миколаєві та зобовязання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта, видати бланк державного акта на власність та погодити його.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача для складання державного акту, що посвідчує право власності на зазначену вище земельну ділянку, однак отримав лист від 18 червня 2008 року, яким відповідач відмовив у складенні державного акту на власність та у видачі бланку державного акта, мотивуючи свою відмову тим, що вищезазначене рішення Миколаївської міської ради прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволений. Рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року №22/57 щодо надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по провулку Менделєєва, 9 в м. Миколаєві визнано правомірним. Зобовязано Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на власність ОСОБА_5 і погодити його.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_5. відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14 березня 2008 року Миколаївською міською радою прийнято рішення за №22/57, яким затверджено проект землеустрою щодо будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Менделєєва, 9 в м. Миколаєві та надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул. Менделєєва, 9 в м. Миколаєві (а.с. 4-5).

Позивач звернувся до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві для складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

Листом від 18 червня 2008 року за №1373/751-6/2000 відповідач відмовив у погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на власність, мотивуючи відмову порушенням Миколаївською міською радою вимог ст. 17 Земельного кодексу України, а також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив виключно із закріпленого в ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Проте, з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача погодитись не можна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Зазначені положення ч. 4 ст. 105 КАС України повністю узгоджуються з нормами ч. 2 ст. 162 цього ж Кодексу, якою встановлено повноваження суду при вирішенні адміністративного позову по суті.

За змістом наведених норм процесуального закону, обовязковою умовою для задоволення вимог позивача є наявність факту порушення відповідачем-субєктом владних повноважень прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Із врахуванням викладеного, позовна вимога ОСОБА_5 про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року №22/57 не підлягає задоволенню, оскільки вказане рішення органу місцевого самоврядування не порушує прав, свобод та інтересів позивача.

Вирішуючи питання правомірності та обгрунтованості вимоги позивача про зобовязання відповідача погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність та видати бланк державного акту на власність і погодити його, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Згідно ч. 1 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не повязаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року №22/57 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв. м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови, та надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку названою площею для будівництва та обслуговування житлового будинку по пров. Менделєєва, 9, м. Миколаїв.

Таким чином, з вказаного рішення вбачається, що зазначена земельна ділянка надавалася позивачу за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві для складання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, проте листом від 18 червня 2008 року за №1373/751-6/2000 відповідач відмовив у погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на власність, мотивуючи відмову порушенням Миколаївською міською радою вимог ст. 17 Земельного кодексу України, а також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

На підставі ст. 13 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель; розроблення і забезпечення виконання загальнодержавних програм використання та охорони земель; організація ведення державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є загальнообовязковими до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України видає обовязкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р зобовязано Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгосп та Держкомзем, до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері, зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, а також відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка належить до земель Державного лісового фонду (ДП «Миколаївський лісгосп», Миколаївське лісництво, урочище «Жовтневе»).

Відповідно до пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Підпунктом «а» частини 1 статті 17 названого Кодексу розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, віднесено до повноважень місцевих державних адміністрацій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві під час розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 обґрунтовано послалося на положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р, яким було зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції про зобовязання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність ОСОБА_5 та видати бланк державного акту на власність і погодити його не є обґрунтованим, оскільки суперечить наведеним вище нормам законодавства, чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, колегія суддів виходить з того, що оскаржене рішення районного суду повязане із вирішенням спору щодо земельної ділянки лісогосподарського призначення, розташованої в межах м. Миколаєва, тобто населеного пункту, на території якого постійно проживає апелянт, що безумовно впливає на права, свободи та інтереси ОСОБА_1, у звязку з чим у неї є право на оскарження в апеляційному порядку даного судового рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року скасувати та прийняти нову постанову суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов