Справа № 679/467/14-а
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/679/83/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стасюк Р.М.,

при секретарі Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Нетішинського міського управління юстиції, третя особа Управління Пенсійного фонду України в м. Нетішин, про скасування постанов державного виконавця.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що, заступником начальника ВДВС Нетішинського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесені постанова ВП № 29626716 від 20 лютого 2014 року про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 595.00 грн. штрафу, 59.50 грн. виконавчого збору, 31.00 грн. витрат виконавчого провадження та постанова ВП № 30917577 від 20 лютого 2014 року про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 578.00 грн. штрафу, 57.80 грн. виконавчого збору, 31.00 грн. витрат виконавчого провадження.

Із змісту постанов державного виконавця вбачається, що вони були винесенні в звязку з несвоєчасною сплатою штрафу згідно постанови Управління ПФУ № 35 від 07.09.2011р. та постанови № 39 від 10.10.2011р.

Вищезазначені постанови Управління ПФУ в м.Нетішині ним оскаржувались до Нетішинського міського суду, однак 06 грудня 2011 року судом були винесені рішення про відмову в задоволенні позовів про скасування постанов Управління ПФУ в м.Нетішині № 35 від 07.09.2011р. та № 39 від 10.10.2011 року.

Після отримання 03 січня 2012 року постанов Нетішинського міського суду по справі №2а-2405/11 та по справі № 2а-2387/11 від 06.12.2011 року вказані рішення ним були передані у бухгалтерію КП НМР «ЖКО» для виконання.

04 січня 2012 року штраф у розмірі 595 грн. та штраф в розмірі 578 грн. було перераховано повністю.

Враховуючи наведене, постанови УПФУ м.Нетішин № 35 від 07.09.2011р. та № 39 від 10.10.2011р. ним виконано добровільно, а тому сплата штрафу у подвійному розмірі не відповідає вимогам чинного законодавства та не підлягає виконанню.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження, однак цього не зробив. Просить визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав.

Представник ВДВС ОСОБА_2 проти позову заперечував. В обргунтування заперечень вказав, що дані постанови були винесенні на підставі постанови Управління ПФУ в м.Нетішині № 39 від 10.10.2011 року та постанови Управління ПФУ в м.Нетішині № 35 від 07.09.2011 року. Порушень законодавства з його боку не було. Вважає позов заявлено безпідставно.

Представник третьої особи Управління ПФУ в м. Нетішині проти позову заперечувала. В обґрунтування заперечень вказала, що оскільки позивач сплатив штраф згідно постанов № 39 від 10.10.2011 року та постанови Управління ПФУ в м.Нетішині № 35 від 07.09.2011 року з порушенням терміну такої сплати, то вони звернулись до ВДВС про стягнення недоплаченої суми штрафу. Вважає, що позивач невірно обраховує строк з якого в нього виник обовязок сплати штрафу. Так, як представник позивача була присутня при проголошенні постанов Нетішинського міського суду від 06.12.2011 року, то саме з цієї дати і слід відраховувати 15 денний термін для добровільної сплати штрафу.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень чи бездіяльності інших осіб.

Згідно зі ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з приписами статті 25 зазначеного Закону («Прийняття виконавчого документа до виконання») державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1). Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч.2).

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 06.12.2011 року Нетішинським міським судом було прийнятті постанови у справах №2а-2405/11 та №2а-2387/11 про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування постанов про адміністративне правопорушення серії ПФ №0001178 від 07.09.2011 року та ПФ №0001183 від 10.10.2011 року. При прийнятті вищезазначених постанов була присутня представник ОСОБА_1 ОСОБА_3

Таким чином, позивач був зобовязаний сплати штраф до 21.12.2011 року.

Беручи до уваги те, що на час ухвалення спірних постанов про відкриття виконавчого провадження до державного виконавця надійшли постанови про стягнення несплаченої суми штрафу, які були чинними на час прийняття оскаржуваних постанов, в силу наведених вище норм законодавства державний виконавець був зобов'язаний прийняти до виконання постанови про стягнення залишку несплаченого штрафу, а також відкрити виконавче провадження, прийнявши відповідні постанови, що у даному випадку і було правомірно вчинено державним виконавцем.

При цьому, під час розгляду справи позивачем не доведено наявності станом на час ухвалення спірних постанов про відкриття виконавчого провадження підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, які визначені у ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене у сукупності, суд в даному випадку не вбачає підстав для скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, які за висновком суду є законними та обґрунтованими, вірними по суті, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Вінницький апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подачі через Нетішинський міський суд апеляційної скарги.

Суддя Стасюк Р.М.