Справа № 826/5265/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5265/15 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого суддіГубської О.А.
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.
при секретарі судового засіданняНечай Ю.О.

за участю:
представника позивача:ОСОБА_5
представника відповідачаГрінцова М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 05.03.2015 року про звільнення генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю; зобовязати Міністерство внутрішніх справ України поновити генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 на посаді начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2015 року позов задоволено - визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №373 о/с По особовому складу від 05.03.2015 про звільнення генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю; поновлено генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 на посаді начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання з'явився представник відповідача, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився, проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом МВС України від 01.03.2014 № 203о/с позивача зараховано до кадрів МВС України із спеціальним званням генерал-лейтенант міліції та призначено начальником Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю.

Наказом МВС України від 29.12.2014 № 2776 о/с позивачу надана чергова відпустка за 2014 рік з 31.12.2014 по 24.01.2015, проте наказом МВС України від 04.01.2015 № 3 о/с позивача відкликано з чергової відпустки у звязку із службовою необхідністю з 04.01.2015.

04.01.2015 відповідачем прийнято наказ № 4 о/с, яким позивача звільнено з займаної посади, зарахувавши його в розпорядження МВС України за відповідною посадою з 04.01.2015 року відповідно до пп. «г» п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

За результатами оскарження вказаного наказу у судовому порядку, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2015 у справі 826/291/15, яку залишено без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2015 та Вищого адміністративного суду України від 26.05.2015, визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 04.01.2015 р. № 3 о/с про відкликання з чергової відпустки за 2014 генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю та наказ Міністерства внутрішніх справ України від 04.01.2015 № 4о/с про звільнення генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю, зарахування його в розпорядження МВС України за цією посадою, строком на два місяці, з 04 січня 2015 року; поновлено генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 на посаді начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю.

У звязку із цим, наказом МВС України №365 о/с По особовому складу від 03.03.2015 ОСОБА_7 поновлено на посаді.

Проте, наказом МВС України №373 о/с По особовому складу від 05.03.2015 відповідно до пп. в п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у звязку з організаційно-штатними змінами згідно з наказом МВС України від 05.03.2015 №234 Про організаційно-штатні зміни в апараті МВС звільнено ОСОБА_7 (С-457840) з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю, зарахувавши його в розпорядження МВС України за цією посадою строком на 15 діб.

Не погоджуючись з таким рішенням субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, при цьому виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю, діяв не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, не передбачений чинним законодавством України, а відтак оскаржуваний наказ підлягає скасуванню як протиправний.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таке Положення затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114, згідно з пунктом 40 якого призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

При цьому, відповідно до підпункту «в» вказаного пункту, при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

За змістом цієї норми зарахування особи начальницького складу в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб не визначено як самостійну підставу для звільнення з посади.

Крім того, відповідно до Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ у виняткових випадках, повязаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках, на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Підпунктом «г» пункту 40 Положення встановлено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться у найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня їх звільнення.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на момент прийняття даного наказу МВС України № 373 о/с По особовому складу від 05.03.2015 про звільнення позивача з посади, останній з 03.03.2015 по 03.04.2015 перебував на лікарняному, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ військовослужбовця внутрішніх військ МВС від 03.04.2015.

Згідно із частиною третьою статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту КЗпП України), не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, чинним законодавством встановлено заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Судова колегія враховує доводи відповідача відносно того, що за загальним правилом пріоритетним є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що питання щодо можливості звільнення співробітника МВС з займаної ним посади в період лікарняного не врегульовано нормами спеціального законодавства у цій сфері, тим більше нормами такого законодавства прямо не передбачено права звільняти особу, яка перебуває на лікарняному, тому на вказані правовідносини поширюються трудові гарантії Кодексу законів про працю України щодо недопустимості звільнення особи в період його тимчасової непрацездатності.

В даному випадку апеляційний суд звертає увагу також на практику Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 04.11.2014 № К/9991/43363/12.

Поряд з цим, судова колегія враховує ту обставину, що спірним наказом позивача зараховано в розпорядження МВС України за цією посадою строком на 15 діб, тобто з ним не розірвано трудовий договір, але це не спростовує того факту, що ОСОБА_7 все ж було звільнено із займаної ним посади.

При цьому, звільнено, по-перше, за підпунктом «в» пункту 40 Положення № 114, який не може бути підставою для звільнення в силу того, що названий пункт 40 стосується правовідносин призначення на посаду, а, по-друге, позивача звільнено з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю у період його тимчасової непрацездатності, що, у межах спірних правовідносин, заборонено чинним трудовим законодавством.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача прийнято відповідачем всупереч вимог чинного законодавства, тому суд першої інстанції правильно зазначив про наявність правових підстав для його скасування.

Стосовно вимог позивача про поновлення його на посаді начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з дорученням МВС України №3375/Чб від 30.01.2015 Про надання пропозицій щодо змін у штатах першому заступнику начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю доручено подати до Департаменту кадрового забезпечення МВС пропозиції щодо скорочення штатної чисельності Департаменту на 50 %.

Відповідно до наказу МВС України від 04.03.2015 №231 керівництвом Міністерства прийнято рішення про реорганізацію Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України в Департамент протидії злочинності у сфері економіки, проведення скорочень кількості штатних посад в новоствореному самостійному структурному підрозділі Міністерства та перегляд його повноважень.

На виконання зазначеного рішення, наказом МВС України від 05.03.2015 №234 Про організаційно-штатні зміни в апараті МВС Департамент державної служби боротьби з економічною злочинністю реорганізовано у Департамент протидії злочинності у сфері економіки.

Відповідно до цього наказу, яким затверджено Перелік змін у штаті апарату МВС, у Департаменті державної служби боротьби з економічною злочинністю скорочено 145 посад, в той час як, у Департаменті протидії злочинності у сфері економіки створено 135 посад, в тому числі посаду начальника Департаменту.

Водночас, судом першої інстанції вірно встановлено, що зміни у штаті апарату МВС в зв'язку з реорганізацією Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю у Департамент протидії злочинності у сфері економіки не торкнулись посади начальника департаменту.

Так, апеляційний суд, проаналізувавши Положення про Департамент протидії злочинності у сфері економіки МВС України, затверджене наказом МВС України від 07.05.2015 № 530 та Положення про Департаменті державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України, затверджене наказом МВС від 03.09.2012 №769, вважає за необхідне звернути увагу, що посада начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України за своїми обов'язками та завданням відповідає посаді начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю, з якої позивача було звільнено.

Отже, судом встановлено, що займана ОСОБА_7 до звільнення посада не скорочувалась та не виключалась, фактично змінилась тільки її назва, що обумовлено зміною назви самого Департаменту.

Іншими словами, у даному випадку мало місце перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший структурний підрозділ із іншою назвою, але майже однаковими завданнями і функціями, та зміна назви посади позивача, що не може бути підставою для звільнення із займаної посади та зарахування в розпорядження органу внутрішніх справ. В даному випадку колегія суддів враховує також позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 30.10.2012 № К-56418/09.

Верховний Суд України у пункті 19 Постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів звернув увагу, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В даному випадку, відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача за його згоди на іншу рівнозначну посаду, наявність якої встановлена під час розгляду даної справи, оскільки при проведенні змін в структурі органів внутрішніх справи посада начальника Департаменту не скорочувалась та не виключалась.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи встановлені вище обставини, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вимог позивача і у частині поновлення його на посаді начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України.

Крім того, відповідно до статті 42КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ветераном війни учасником бойових дій.

Відповідно до пунктом 13 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги: переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Водночас, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, прийняття оскаржуваного наказу свідчить про не врахування відповідачем переважного права позивача на залишення на посаді.

Підсумовуючи наведене, враховуючи встановлену судом під час розгляду справи протиправність оскаржуваного наказу МВС України № 373 о/с По особовому складу від 05.03.2015 про звільнення позивача з посади, а також наявність підстав для поновлення його на посаді начальника Департаменту протидії злочинності у сфері економіки Міністерства внутрішніх справ України, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції, якою вимоги позивача задоволено, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права за вірно та повно встановлених обставин, а тому підстави для її скасування відсутні.

Водночас, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 квітня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 16.06.2015

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.