Справа № 803/825/14
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 р. № 876/6032/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

представника позивача Мартинюка С.І.,

представника відповідача Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року в справі № 803/825/14 за позовом приватного акціонерного товариства «Волиньхолдінг» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року приватне акціонерне товариство «Волиньхолдінг» (далі - ПрАТ «Волиньхолдінг») звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 31.01.2014 р. № та №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач виконав усі вимоги, визначені чинним законодавством для формування витрат та податкового кредиту і з цих підстав донарахування йому податковим органом грошових зобовязань є неправомірним.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржило Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, яке вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що податковою перевіркою встановлено вплив на формування податкового кредиту та витрат позивача господарських операцій із придбання в 2011 році у ТзОВ «ВТО Паккер Маш» товарів на загальну суму 306491,40 грн. ( в тому числі ПДВ 51082,00 грн.). Для проведення перевірки відображення в бухгалтерському і податковому обліках таких господарських операцій надано договір поставки, рахунки-фактури, видаткові, податкові накладні, прибуткові ордери, накладні вимоги, акт виконаних робіт, витяг з банківських виписок. Разом з тим, під час проведення перевірки ПрАТ «Волиньхолдінг» позивачем не надано жодних документів, що підтверджують якість придбаного товару, його технічні характеристики. Вказує, що така технічна документація повинна надаватися постачальником відповідно до умов договору поставки та їх наявність передбачена чинним законодавством.

Крім того, за результати перевірки регіональними органами Міністерства доходів і зборів контрагента-постачальника ПрАТ «Волиньхолдінг» встановлено відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів. Вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, по ланцюгу придбання та продажу товарів (послуг) вказує на відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг).

За результатами відображення результату перевірки контрагента-постачальника ПрАТ «Волиньхолдінг» в Системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України утворюються розбіжності між даними податкових зобовязань по контрагенту постачальнику та даними податкового кредиту позивача. Таким чином, податкові зобовязання постачальника менші за податковий кредит позивача.

Отже, позивачем перераховувалися кошти постачальнику за господарські операції, які не мали на меті реального настання правових наслідків, укладалися з ціллю зниження обєкту оподаткування та несплати податків, дані господарські операції між позивачем та ТзОВ «ВТО Паккер Маш» носять безтоварний характер і тому право на податковий кредит та на формування витрат у позивача відсутнє.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ПрАТ «Волиньхолдінг» зареєстроване у встановленому порядку як юридична особа. На момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень перебував на податковому обліку в Міжрегіональному головному управлінні Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників; є платником ПДВ.

В період з 04 грудня по 17 грудня 2013 року, Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Волиньхолдінг» щодо взаємовідносин із ТзОВ «ВТО Паккер Маш» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р.

Даною перевіркою встановлено порушення: п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.185.1 ст.185, п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого ПрАТ «Волиньхолдінг» занижено ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 51082,00 грн.; п.5.1, п.п.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та порушення п.44.1, 44.6, 44.7 ст.44, п.138.1, 138.2, 138.8, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ПК України, внаслідок чого ПрАТ «Волиньхолдінг» занижено податок на прибуток на загальну суму 59265,00 грн.

За результатами перевірки 24.12.2013 р. складено акт №1898/22.1/20134889 (далі - акт перевірки).

На підставі вказаного акта перевірки, за результатами розгляду заперечень на акт перевірки від 28.01.2014 р. №2333/10/28-10-40-2-19, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 31.01.2014 р. №, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з ПДВ за основним платежем на 51082,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 18343,00 грн., а всього 69425,00 грн.; та №, яким збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток за основним платежем на 59265,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1629,00 грн., а всього 60894,00 грн. згідно з розрахунком штрафних санкцій.

Податкові повідомлення-рішення позивач оскаржував в адміністративному порядку, однак рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 31.01.2014 р. № та №.

Розрахунки за товар проведено у безготівковій формі, що підтверджується даними, викладеними в акті перевірки, а також підтверджується електронними платіжними дорученнями.

Позивачем надано суду документи, які є доказами звязку між фактом придбання товарів і господарською діяльністю такого платника податку як обовязкової законодавчої умови наявності у позивача права на податковий кредит та формування витрат. Доцільність господарських операцій з постачання товару та послуг, що вказані у первинних документах, повязане з господарською діяльністю позивача, та як свідчить спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТзОВ «ВТО Паккер Маш» - відповідає змісту його основних видів господарської діяльності.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1. ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку при визначенні оподатковуваного прибутку не включаються до складу витрат.

За таких обставин, віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту та валових витрат можливо лише при фактичному здійсненні і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій (зміну активів), яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що 13.01.2011 р. між ТзОВ «ВТО Паккер Маш» та ПрАТ «Волиньхолдінг» укладено договір поставки товару №8. Згідно з договором постачальник - ТзОВ «ВТО Паккер Маш» зобовязується постачати покупцю - ПрАТ «Волиньхолдінг», а покупець зобовязується приймати та здійснювати оплату на умовах даного договору запчастини та комплектуючі для фасувально-пакувального обладнання. При цьому найменування товару, його кількість та асортимент передбачається у взаємоузгоджених специфікаціях, які є додатками та невідємними частинами договору (пункти 1.1-1.2 договору поставки). На виконання вказаних домовленостей між сторонами були підписані відповідні специфікації.

На умовах вказаного договору поставки ТзОВ «ВТО Паккер Маш» поставлено позивачу товар - клин повітряний, ролик Bossar, штуцер, тен, втулка направляюча, фіксатор штока форсунки, захист рулону плівки, конвеєрна вага, підшипник ковзання, сепаратор масляний та скло масломірне насоса VCE-25, наконечник форсунки, поршень ріжучий, паяльник дна, пружина N 03021, пружина пінцета тощо. Також на підставі договору підряду від 01.12.2011 р. № 459 ТзОВ «ВТО Паккер Маш» надані послуги з монтажу конвеєрної системи.

На підтвердження поставок товару і послуг позивач надав суду копії договору поставки товару від 13.0.2011 р. № 8, договору підряду від 01.12.2011 р. № 459, видаткових накладних: від 11.01.2011 р. №42, від 07.02.2011 р. №46, від 03.03.2011 р. №47, від 04.04.2011 р. №48, від 23.05.2011 р. №0-0000050, від 03.06.2011 р. №0-0000051, від 21.06.2011 р. №0-0000052, від 02.08.2011 р. №0-0000054, від 16.06.2011 р. №0-0000057, від 23.09.2011 р. №0-0000060, від 19.10.2011 р. №0-0000061; а також податкових накладних: від 11.01.2011 р. №44 на суму 14197,20 грн., в тому числі ПДВ - 2366,20 грн.; від 07.02.2011 р. №0000048 на суму 2691,00 грн., ПДВ - 448,50 грн.; від 03.03.2011 р. №0000049 на суму 14385,00 грн., ПДВ - 2397,50 грн.; від 04.04.2011 р. №50 на суму 36007,20 грн., ПДВ - 6001,20 грн.; від 23.05.2011 р. №53 на суму 19152,00 грн., ПДВ - 3192,00 грн.; від 03.06.2011 р. №55 на суму 10536,00 грн., ПДВ - 1756,00 грн.; від 21.06.2011 р. №56 на суму 48118,20 грн., ПДВ - 8019,70 грн.; від 02.08.2011 р. №59 на суму 79722,00 грн., ПДВ - 13287,00 грн.; від 16.08.2011 р. №62 на суму 40902,00 грн., ПДВ - 6817,00 грн.; від 23.09.2011 р. №69 на суму 22192,80 грн., ПДВ - 3698,80 грн.; від 19.10.2011 р. №70 на суму 4212,00 грн., ПДВ - 702,00 грн.; акта виконаних робіт від 16.12.2011 р. №3, податкової накладної від 16.12.2011 р. №73 на суму 14376,00 грн., ПДВ - 2396,00 грн.; рахунків-фактур на зазначені суми.

Наявність саме таких документів визначена умовами договору від 13.01.2011 р. № 8. Також договором підряду від 01.12.2011 р. № 459 було передбачено приймання-передачу робіт з монтажу конвеєрної системи для транспортування ящиків із гофрованого картону на суму 14376,00 грн. за актом приймання виконаних робіт.

На підтвердження надходження на ПрАТ «Волиньхолдінг» придбаного у ТзОВ «ВТО Паккер Маш» згідно з договором поставки від 13.01.2011 р. №8 товару позивачем було надано прибуткові ордери: від 11.01.2011 р. №, №; від 07.02.2011 р. №; від 03.03.2011 р. №, №, №, №; від 04.04.2011 р. №; від 23.05.2011 р. №; від 03.06.2011 р. №; від 21.06.2011 р. №, №, №, №, №; від 02.08.2011 р. №, №; від 16.08.2011р. №1, №; від 23.09.2011 р. №, №, №; від 19.10.2011 р. №; від 16.12.2011 р. №.

Фізичне переміщення придбаного у ТзОВ «ВТО Паккер Маш» товару підтверджується товарно-транспортними накладними, талонами виконання замовлення на виконання договору перевезення від 01.01.2011 р. №187 про надання послуг перевезення. З наданих документів слідує, що товар слідував з місця знаходження постачальника на склад покупця (місцезнаходження постачальника встановлено на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - а.с.79 том 2, а наявність складських приміщень позивача - згідно з технічним паспортом на будівлю - а.с.85-87 том 2).

Що стосується технічної документації на товар, то судом встановлено, що наявність такої можлива за умов передбачених чинним законодавством або якщо покупець висунув вимогу постачальнику про необхідність технічної документації.

Крім того, можливі порушення контрагентом ПрАТ «Волиньхолдінг» правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та витрат, оскільки податковим законодавством такі обмеження не встановлені. Платник ПДВ (покупець товару, споживач) не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (надавачами послуг) вимог податкового законодавства і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та валові витрати за можливі порушення контрагентів.

Аналогічна позиція присутня в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах щодо права платника ПДВ на податковий кредит/бюджетне відшкодування за операціями з несумлінними, з податкової точки зору, постачальниками (справи: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

За таких обставин, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням викладеного судова колегія дійшла переконання, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року в справі № 803/825/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 15 червня 2015 року.