Справа № 807/3730/14
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3730/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Гелетей А.В.

за участю:

позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль", представник - Крегул Г.М.;

відповідача: Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, представник - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль" (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.10.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2422131,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. У відповідності до Акту позапланової невиїзної документальної перевірки за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" і ТОВ "Праус" та формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість ( далі - ПДВ) за квітень-травень 2014 року, проведеної в період з 05.08.2014 року по 11.08.2014 року, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.10.2014 року за №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 2422131,00 грн., в тому числі за основним платежем - 1937705,00 грн. та за штрафними санкціями - 484426,00 грн. Однак, позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням № від 08.10.2014 року, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам діючого законодавства, у зв'язку з наступним. Зокрема, позивач вважає формування податкових зобов'язань пов'язаних з фактичним здійсненням господарських операцій з постачання паливно-мастильних матеріалів (далі - ПММ) на користь ТОВ "Едіфіс Компані" та виписку податкової накладної №1246 від 31.05.2014 року, на суму ПДВ 1939098,50 грн., що надає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ "Едіфіс Компані" по операціях проведених у травні 2014 року, цілком правомірними, оскільки відповідно до листа №31/05-4 та реєстру з чеками, ТОВ "Едіфіс Компані" просило позивача надати податкову накладну, у зв'язку з тим, що ТОВ "Едіфіс Компані" придбало паливо через мережу АЗС з оплатою в готівковій формі на протязі травня 2014 року. Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що реєстр з чеками є підтвердженням факту постачання товаро-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) протягом травня 2014 року, які є об'єктом оподаткування з ПДВ. Також, в Акті перевірки за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року вказано, що позивач не укладав договір з ТОВ "Едіфіс Компані" на реалізацію ПММ. Однак, як наголошував представник позивача, між позивачем та ТОВ "Едіфіс Компані" даний договір щодо реалізації ПММ було укладено в усній формі. Також, норми Податкового кодексу України (далі - ПК України) свідчать про відсутність права платника податків включати в податковий кредит суми ПДВ, виключно у разі їх не підтвердження податковими накладними, а інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку - законодавство України не передбачає. Разом з тим, фактичні обсяги постачання ПММ за травень 2014 року підтверджуються реєстрами з чеками, що надавалися позивачем на письмовий запит відповідача від 01.07.2014 року №2275/10/2201 та які містять відомості про дату придбання, номер чеку, найменування ПММ, ціну за одиницю, кількість та загальну суму придбання. Відтак, позивачем було виписано податкову накладну ТОВ "Едіфіс Компані" №1246 від 31.05.2014 року на суму ПДВ 1939098,50 грн., яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних та згідно якої ТОВ "Едіфіс Компані" придбав нафтопродукти на АЗС позивача. Представник позивача не погоджується з висновками відповідача про безтоварність операцій між позивачем та ТОВ "Праус", оскільки в Акті перевірки за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року міститься перелік операцій по взаємовідносинах з поставки товарів в рамках укладених між позивачем та ТОВ "Праус" договорів поставки, згідно яких вбачається, що між позивачем та ТОВ "Праус" були належним чином оформлені податкові і видаткові накладні, визначені операції відображено в бухгалтерському обліку, а також наявні товаро-транспортні накладні (далі - ТТН) на транспортування товару з місця зберігання. Разом з тим, відповідачем факти документального підтвердження отримання від ТОВ "Праус" нафтопродуктів спростовуються виключно даними АІС "Податковий Блок" ТОВ "Праус" та Актом перевірки №627/223/37276126 від 11.06.2014 року "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення". Відтак, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача на адміністративний позов (а.с. 46-50, Т.2, а.с. 118-122, Т. 5), згідно яких останній заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Відповідачем було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань правильності форму податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" і ТОВ "Праус" та формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за квітень-травень 2014 року, про що складено Акт від 20.08.2014 року №1646/22-0/36908346 та прийнято податкове повідомлення - рішення № від 08.10.2014 року. В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що позивачем здійснювалася реалізація ПММ через мережу АЗС кінцевим споживачам з використанням РРО, однак позивачем не було укладено договір з ТОВ "Едіфіс Компані" на реалізацію ПММ. Зокрема, дата зазначена в касовому чеку, є датою формування податкового кредиту покупця, а тому касовий чек не може бути підставою для формування податкового кредиту на іншу дату, ніж зазначено в цьому чеку, а формування податкового кредиту на підставі касових чеків у сумі, більшій за 200 грн. за день (без урахування податку), або кількома касовими чеками на різні дні не дозволяється нормами ПК України. Однак, в наданому відповідачеві для перевірки реєстрі чеків № 2 вибірково підраховано, що за 01.05.2014 року кількість чеків РРО, згідно яких ТОВ "Едіфіс Компані" придбано нафтопродуктів складає 653 штуки, що свідчить про нереальність здійснення придбання нафтопродуктів за готівку ТОВ "Едіфіс Компані" від позивача, враховуючи відсутність основних засобів, транспорту, найманих працівників - фізичних осіб, які реально в часі могли б вчиняти дії з придбання нафтопродуктів на території Закарпатської області. Зокрема, контрагентом позивача по справі ТОВ "Едіфіс Компані" за період з 01.01.2014 по 01.07.2014 року у відповідності до баз даних було подано до ДПІ у Шевченківському районі виключно податкові декларації по ПДВ, зокрема за січень-квітень 2014 року з нульовими показниками, за травень місяць 2014 року обсяг постачання (без ПДВ) склав 199613604 грн., ПДВ склало - 39922721 грн. Разом з тим, згідно даних АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Едіфіс Компані" внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, також, останнім за 2013 рік подано до відповідача за місцем реєстрації податкову декларацію з податку на прибуток від 07.02.2014 року № з нульовими показниками. ТОВ "Едіфіс Компані" додаток АМ декларації з податку на прибуток до відповідача за 2013 рік не подавало, у зв'язку з відсутністю у нього власних основних засобів, складських приміщень, транспортних засобів для здійснення господарської діяльності та земельних ділянок. Відтак, враховуючи те, що кількість чеків РРО на придбання ПММ через мережу АЗС за один місяць складала понад 52000 штук та у зв'язку з відсутністю основних засобів, транспорту та найманих працівників - фізичних осіб, отже ТОВ "Едіфіс Компані" реально в часі не могло здійснювати придбання нафтопродуктів через мережу АЗС у позивача на території Закарпатської області. Виходячи з вище викладеного, позивачем не підтверджено факт постачання ТМЦ, які є об'єктом оподаткування з ПДВ. Таким чином, як вказував представник відповідача, під час проведення перевірки відповідачем спростовано правомірність формування податкових зобов'язань позивача пов'язаних з фактичним здійсненням господарських операцій з постачання ПММ на користь ТОВ "Едіфіс Компані" та правомірність виписки податкової накладної № 1246 від 30.05.2014 року на суму ПДВ 1939098,50 грн., що надає можливість формування податкового кредиту з ПДВ по операціях проведених у травні 2014 року. Отже, як наголошував представник відповідача, вищевказані обставини вказують на те, що ТОВ "Едіфіс Компані" не придбавало у позивача за готівку нафтопродуктів протягом травня 2014 року, оскільки ТОВ "Едіфіс Компані" не могло придбати за готівку нафтопродуктів у об'ємі 12411350 л. Також, відповідачем було отримано від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Акт від 11.06.2014 року №627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року", згідно висновків якого не підтверджено формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на користь ТОВ "Уж-Петроль" за квітень місяць 2014 року в сумі 1221296,00 грн. У зв'язку з тим, що відсутня реальність вчинення господарських операцій по ланцюгу постачання від позивача - до ТОВ "Праус" - до ТОВ "Екоінбуд" - до ТОВ "ДЮРАН ТРЕЙД", а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларований на папері, відтак позивачем не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Праус". За таких обставин представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем в період з 05.08.2014 року по 11.08.2014 року було проведено позапланову невиїзну документальну перевірки позивача, результати якої відображено Акті за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року з питань правильності формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ "Київ Ліквід Петролеум" і ТОВ "Праус" та формування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за квітень-травень 2014 року (а.с. 16-63, Т. 1).

Проведеною перевіркою було встановлено порушення позивачем п.1 ст.9 Закону України від 16.07.99 р. №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.187.1 ст.187, п.201.4, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, п.п.5.1.6 п.5.1 ст.5 Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.08 року №281/171/578/155, п.п.6.1.20, п.п.6.1.22 п.6.1 ст.6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 04.06.07 р. №271/121, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України (а.с. 62-63, Т. 1).

Відтак, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.10.2014 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2422131,00 грн., а саме: за основним платежем - 1937705,00 грн. та за штрафними санкціями - 484426,00 грн. (а.с. 69, Т. 1).

Зокрема, у відповідності до висновків Акту перевірки за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року вбачається, що внаслідок порушення позивачем п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 187.1 ст.187, п.2 01.4.1, п. 201.6, п.201.7, п.201.10 ст.201 ПК України, останнім було виписано податкову накладну від 31.05.2014 року за №1246 на користь ТОВ "Едіфіс Компані", а також перевіркою спростовано правомірність формування податкових зобов'язань позивача пов'язаних з фактичним здійсненням господарських операцій з постачання ПММ на користь ТОВ "Едіфіс Компані" та виписку податкової накладної №1246 від 31.05.2014 року, на суму 1939098,50 грн., що надало можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ "Едіфіс Компані" по операціях проведених у травні 2014 року, а також за наслідками перевірки позивачеві зменшено податковий кредит по контрагенту ТОВ "Праус" на загальну суму 1937705,00 грн. в тому числі за квітень 2014 року на суму - 1937705,00 грн. та донараховано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 1937705,00 грн., в тому числі по декларації за квітень 2014 року на суму 1397705,00 грн. (а.с.62-63, Т. 1).

Разом з тим, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання відповідача на те, що проведеною перевіркою було спростовано правомірність формування податкових зобов'язань позивача пов'язаних з фактичним здійсненням господарських операцій з постачання ПММ на користь ТОВ "Едіфіс Компані" та виписку податкової накладної №1246 від 31.05.2014 року, на суму ПДВ 1939098,50 грн., що надає можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ "Едіфіс Компані" по операціях проведених у травні 2014 року, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2014 року ТОВ "Едіфіс Компані" звернулося до позивача з листом №31/5-4, разом з реєстром чеків №1, №2, №3, № 4 (а.с. 71, Т. 1). Згідно даного листа від 31.05.2014 року №31/5-4 ТОВ "Едіфіс Компані" повідомило, що останнім протягом травня 2014 року була здійснена заправка паливом на АЗС позивача в готівковій формі в наступній кількості: бензин А-92 з прис. Еnегgу по ціні 14,60 грн. в кількості 233438,92 л на суму 3408147,77 грн.; бензин А-95 в кількості 229032,66 л по ціні 14,70 грн. на суму 3366782,59 грн., бензин А-95 з прис. Еnегgу в кількості 18146,71 л по ціні 14,90 грн. на суму 270386,77грн. та дизпалива марки В у кількості 314337,13л по ціні 14,60 грн. на суму 4589273,87 грн. (а.с. 71, Т.1).

У відповідності до п. 15 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі - Закон України №265/95-ВР) суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Порушення цього правила тягне за собою відповідальність, передбачену зазначеним законом, але не може бути підставою для застосування до порушника адміністративних чи фінансових санкцій, передбачених законодавством з питань оподаткування.

Відповідно до п.п.5.1.6 п.5.1 ст.5 Інструкції "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 року №281/171/578/155 (далі - Інструкція №281/171/578/155) у разі приймання нафти або нафтопродуктів однієї марки, які надійшли маршрутом або групою цистерн, за нестачу приймається тільки та кількість, яка перевищує надлишки, визначені за різницею суми нестач і надлишків, установлених за кожною цистерною відповідно до акта приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП (далі - форма N 5-НП) (додаток 1).

Разом з тим, п.п. 10.3.1 п. 10.3 ст. 10 Інструкції №281/171/578/155 передбачено порядок відпуску нафтопродуктів за готівку. Зокрема п.п. 10.3.1.1 п.п. 10.3.1 п. 10.3 ст. 10 Інструкції №281/171/578/155 зазначено, що розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1315.

Згідно до п.п.п. 10.3.1.3 п.п. 10.3.1 п. 10.3 ст. 10 Інструкції №281/171/578/155 облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

У відповідності до розділу 3 Інструкції №281/171/578/155 та ст. 2 Закону України №265/95-ВР розрахунковий документ - документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених законодавством України, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Також, відповідно до ст. 2 Закону України №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відтак, з вище викладеного вбачається, що розрахунки за продані нафтопродукти на АЗС, інші товари можуть здійснюватися в готівковій та/або в безготівковій формі, з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою, а також разом з товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару.

Позивачем було надано до суду, за клопотанням відповідача, для огляду оригінали касових стрічок за різні періоди травня 2014 року, вибірково по деяких АЗС ТОВ "Уж-Петроль" (а.с 180-186, Т. 5), які містять найменування палива, ціна за одиницю, кількість палива, форму оплати, номер оператора, номер ПРК, номер чека, дата чека та час. Таким чином, надані ТОВ "Едіфіс Компані" до позивача реєстри з чеками №1, №2, №3, №4 (а.с. 65-250 Т. 2, 1-250 Т. 3, 1-250 Т. 4, 1-104 Т.5) підтверджують факт придбання ПММ через мережу АЗС позивача протягом травня 2014 року, які є об'єктом оподаткування з ПДВ.

Також, суд не може погодитися з твердженням відповідача про те, що позивачем не було укладено договір з ТОВ "Едіфіс Компані" на реалізацію ПММ, у зв'язку з чим проведеною перевіркою було спростовано правомірність податкових зобов'язань позивача пов'язаних з фактичним здійсненням господарських операцій з постачання ПММ на користь ТОВ "Едіфіс Компані", а також правомірність виписки податкової накладної №1246 від 30.05.2014 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦК України юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

За таких обставин, суб'єкти господарювання вправі вчиняти правочин в усній формі, при цьому підтвердженням вчинення правочину є розрахунковий документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно до п. 201. 4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Також, згідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

За таких обставин, відповідно до норм ПК України податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Так, згідно п. 44.1. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до абз. 1 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до абз. 2 п. 198.6 ст. 198 ПК України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вище викладеного, платник податку несе відповідальність відповідно до норм ПК України лише у разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими податковими накладними.

Відтак, викладені норми податкового законодавства України свідчать про те, що відсутність права платника податків включати в податковий кредит суми ПДВ, виникає виключно у разі їх не підтвердження належним чином оформленими податковими накладними. Разом з тим, інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку законодавством України не передбачено.

Відповідно до п.1 "Порядку заповнення податкової накладної", затвердженої наказом Міністерства фінансів України 01.11.2011 року №1379 (чинна на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №1379) податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно до п.п. 6.1 п. 6 Порядку №1379 оригінал податкової накладної надається покупцю (отримувачу) товарів/послуг на його вимогу. Податкова накладна, яка відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Кодексу підлягає реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, надається покупцю тільки після реєстрації, що здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому у верхній лівій частині податкової накладної робляться відповідні відмітки (потрібне виділяється поміткою "Х").

Відповідно до п.7 Порядку №1379 податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу їх отримувача.

У відповідності до п.14. Порядку №1379 податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відтак, позивач, на вимогу ТОВ "Едіфіс Компані" згідно листа №31/5-4 від 31.05.2014 року, виписав податкову накладну №1246 від 31.05.2014 року, на суму ПДВ 1939098,50 грн. (а.с. 72-74, Т. 1) та яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, законодавством України не покладається обов'язок на суб'єкта господарювання щодо контролю звітності та діяльність контрагента. Відтак, позивач не зобов'язаний контролювати звітність та своєчасність сплати податків іншими суб'єкта господарювання, а саме: ТОВ "Едіфіс Компані".

Також, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження своїх висновків щодо неможливості ТОВ "Едіфіс Компані" реально в часі здійснити придбання нафтопродуктів в зазначених обсягах через АЗС позивача.

У відповідності до висновків викладених в Акті перевірки за №1646/22-0/36908346 від 20.08.2014 року відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено реальність проведення господарських операцій з ТОВ "Праус", оскільки відсутня реальність вчинення господарських операцій по ланцюгу постачання від позивача - до ТОВ "Праус" - до ТОВ "Екоінбуд" - до ТОВ "ДЮРАН ТРЕЙД", а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів задекларованих на папері (а.с. 27-53 Т.1).

Разом з тим, в матералах справи містяться Договори між позивачем та ТОВ "Праус" щодо поставки нафтопродуктів, а саме: від 01.04.2014 року №01/80 (а.с. 88-89 Т.1) від 05.04.2014 року №05/8 (а.с. 91-92 Т.1), від 05.04.2014 року №05/16 (а.с. 93-95 Т.1), від 10.04.2014 року №10/9 (а.с. 97-98 Т.1), від 10.04.2014 року №10/18 (а.с. 99-100 Т.1), від 16.04.2014 року №16/15 (а.с. 102-103 Т.1), від 22.04.2014 року №22/53 (а.с. 105-106 Т.1), а також, Додаткові угоди до Договорів (а.с. 108-112 Т.1), Акти приймання-передачі нафтопродуктів (а.с. 113-117 Т.1), податкові накладні (а.с. 118-122 Т.1), Договір зберігання між позивачем та ВАТ "Дніпронафтопродукт" від 14.09.2010 року №1409/10-10 (а.с. 161-162 Т.1), Акти приймання-передачі нафтопродуктів по Договору від 14.09.2010 року №1409/10-10 (а.с. 163-166 Т.1), Договір на транспортно-експедитерське обслуговування від 29.09.2010 року (а.с. 167-169 Т.1), Договір перевезення від 16.05.2013 року № 17-6/05-13 (а.с. 170-171 Т.1), Товарно-транспортні накладні (а.с. 173-250 Т.1, 1-11 Т.2) та платіжні доручення (а.с. 199-207 Т. 5).

Зокрема, на підтвердження висновку щодо безтоварності операцій між позивачем та ТОВ "Праус" та на відсутність факту отримання позивачем від ТОВ "Праус" нафтопродуктів, відповідач посилається на Акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ від 11.06.2014 року №627/223/37276126 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року" (а.с. 38-43 Т.1).

Разом з тим, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року №804/9005/14 було визнано протиправними дії ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року, за результатами якої складено Акт від 11.06.2014 року №627/223/37276126 (а.с. 77-84 Т. 1).

04.12.2014 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 року №804/9005/14 залишено без змін (а.с. 22-26 Т. 2).

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки відповідача про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Праус" - необґрунтованими, а посилання на Акт перевірки від 11.06.2014 року №627/223/37276126 ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Праус" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року" - безпідставним.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 року (далі - Закон України № 996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зокрема, наявні в матеріалах справи податкові накладні, розрахункові (платіжні) документи, в силу Закону України № 996-XIV є первинними документами, та мають необхідні обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані накладні, розрахункові (платіжні) документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Відтак, віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні за ТМЦ, відповідає вимогам п. 198.6 ст. 198 ПК України. В рамках укладених Договорів поставки нафтопродуктів (а.с. 88-106 Т. 1) вбачається, що між позивачем та ТОВ "Праус" було належним чином оформлені та отримані податкові накладні, визначені операції відображено в бухгалтерському обліку та здійснення розрахунків за придбаний товар належним чином підтверджується.

Також, суд констатує, що право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту не залежить від сплати податку на додану вартість продавцем та його постачальниками та не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Праус" мали реальний характер, що є підставою для виникнення права на податковий кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 08.10.2014 року №.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль" до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - задовольнити.

2.Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 08.10.2014 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2422131,00 (два міліони чотириста двадцять дві тисячі сто тридцять одну гривню) грн. (за основним платежем - 1937705,00 (один міліон дев'ятсот тридцять сім тисяч сімсот п'ять гривень) грн., за штрафними санкціями - 484426,00 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять шість гривень) грн.).

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уж-Петроль" (вул. Головна, буд. 166, с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська область, 89412, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) грн.

4.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 10 червня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 15 червня 2015 року.