Справа № 826/7124/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 червня 2015 року 18:40 справа №826/7124/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: Абель Н.О.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправним та скасування розпорядження, зобовязання вчинити дії
На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1.), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту відповідач, КМДА), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження КМДА Про відмову в реєстрації статуту релігійної громади Українська Православяща Церква; 3) зобовязати відповідача повторно розглянути заяву №19750 від 05 серпня 2014 року, вважаючи її такою, що не потребує додаткового вивчення в другий раз, та винести нове рішення у 15-денний строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7124/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 11 червня 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням КМДА від 27 жовтня 2014 року №1216 Про відмову в реєстрації Статуту релігійної громади Українська Православяща Церква відмовлено в реєстрації Статуту релігійної громади Українська Православяща Церква у звязку з тим, що статут релігійної громади Українська Православяща Церква не відповідає вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації.

Позивачі вважає протиправною відмову в реєстрації статуту релігійної громади Українська Православяща Церква, оскільки положення статуту вказаної релігійної громади відповідають вимогам Закону України Про свободу совісті та релігійні організації, а тому підстав для відмови у реєстрації її статуту не було.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що оскаржуване розпорядження прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту предявлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації,виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Матеріали справи підтверджують, що відповідно до протоколу №1 загальних зборів релігійної громади від 13 червня 2014 року громади на чолі із головою зборів ОСОБА_1 та у складі громадян: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вирішили утворити релігійну громаду Українська Православяща Церква, затвердили її статут та обрали її очільником ОСОБА_1

З метою реєстрації статуту новоутвореної релігійної громади Українська Православяща Церква позивач та вказані вище громадяни подали до КМДА відповідну заяву від 05 серпня 2014 року, зареєстровану за №19750 разом із протоколом загальних зборів релігійної громади, статутом, відомостями про склад засновників та копії паспортів засновників громади.

Стаття 15 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації передбачає, що у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Таким чином, у реєстрації статуту релігійної організації може бути відмовлено виключно у випадках якщо статут релігійної організації або її діяльність обґрунтовано суперечать чинному законодавству.

В якості підстави для відмови у реєстрації статуту релігійної громади Українська Православяща Церква відповідачем зазначено статуту релігійної громади вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації.

При цьому суд звертає увагу, що ні у спірному розпорядженні, ні у письмовому заперечення відповідач не визначив, у чому конкретно полягає невідповідність статуту релігійної громади Українська Православяща Церква вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації.

Досліджуючи статут релігійної громади Українська Православяща Церква на предмет відповідності вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також обєднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні обєднання представляються своїми центрами (управліннями).

На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Згідно зі статтею 8 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно обєдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обовязковим.

Стаття 10 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації визначає, що релігійні управління і центри мають право відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) засновувати монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), які діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Монастирі та релігійні братства можуть бути утворені також у порядку, передбаченому цим Законом для утворення релігійних громад, з реєстрацією їх статутів (положень).

Як зазначено вище, стаття 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації встановлює порядок реєстрації статутів (положень) релігійних організацій.

Аналізуючи наведені положення Закону України Про свободу совісті та релігійні організації, суд зазначає, що вони не встановлюють вимог до статутів релігійних організацій, відповідно, висновки оскаржуваного розпорядження про невідповідність статуту релігійної громади Українська Православяща Церква вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації є безпідставними.

У свою чергу частина третя статті 12 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації встановлює, що статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про: 1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження; 2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного обєднання; 3) майновий стан релігійної організації; 4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів; 5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації; 6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Відповідно до частин четвертої та пятої статті 12 Закону України Про свободу совісті та релігійні організації статут (положення) може містити й інші відомості, повязані з особливостями діяльності даної релігійної організації. Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Вивчивши зміст статуту релігійної громади Українська Православяща Церква, судом не встановлено, що він суперечить вимогам Закону України Про свободу совісті та релігійні організації, оскільки в ньому зазначені обовязкові відомості та не містить положень, які б не узгоджувались з нормами інших статей Закону України Про свободу совісті та релігійні організації.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що статут релігійної громади Українська Православяща Церква має ознаки релігійного центру, так як вказана релігійна організація не є релігійним центром, а наявність у статуті положень щодо можливості створення навчальних та освітніх закладів та братств конституціанського віросповідання не вказує на його невідпорність нормам Закону України Про свободу совісті та релігійні організації та не є підставою для відмови у реєстрації статуту релігійної громади.

Необґрунтованими є також твердження відповідач про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на ведення справи від імені релігійної громади Українська Православяща Церква, оскільки відповідно до протоколу №1 загальних зборів релігійної громади Українська Православяща Церква її очільником обрано ОСОБА_1 та доручено останньому представляти релігійну громаду при здійсненні всіх необхідних реєстраційних дій.

За таких підстав суд приходить до висновку, що відмова у реєстрації статуту релігійної громади Українська Православяща Церква здійснена за відсутності правових підстав, а тому протиправно; отже, розпорядження КМДА від 27 жовтня 2014 року №1216 Про відмову в реєстрації Статуту релігійної громади Українська Православяща Церква підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного розпорядження з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про зобовязання відповідача повторно розглянути заяву від 05 серпня 2014 року, вважаючи її такою, що не потребує додаткового вивчення в другий раз, та винести нове рішення у 15-денний строк, належить задовольнити частково, а саме: КМДА необхідно зобовязати повторно розглянути заяву про реєстрацію статуту релігійної громади Українська Православяща Церква від 05 серпня 2014 року №19750 в порядку, визначеному чинним законодавством, з огляду на те, що Закон України Про свободу совісті та релігійні організації не передбачає скорочених строків розгляду заяв про реєстрацію статуту релігійної організації у випадку її повторного розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 жовтня 2014 року №1216 Про відмову в реєстрації Статуту релігійної громади Українська Православяща Церква.

3. Зобовязати Виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) повторно розглянути заяву про реєстрацію статуту релігійної громади Українська Православяща Церква від 05 серпня 2014 року №19750.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень пятдесят чотири копійки).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко