Справа № 2а-7942/12/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

10 червня 2015 року № 2а-7942/12/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

за участю секретаря судового засідання Капустинської Н.М.

за участю:

представника прокуратури Турчина І.Я.

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області, третьої особи на стороні позивача із заявленням самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Гонятичівська сільська рада Миколаївського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державна інспекція сільського господарства у Львівській області про визнання нечиним та скасування розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 30.01.2008 р №35 та рішення Гонятичівської сільської ради від 09.12.2007 року №142-,

Встановив:

У провадженні Львівського окружного адміністративного суду є справа за адміністративним позовом Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області, третьої особи на стороні позивача із заявленням самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Гонятичівська сільська рада Миколаївського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, в якому позивач просить: визнати нечинним та скасувати розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 30.01.2008 р №35 «Про затвердження проекту відведення земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право власності на землі на території Гонятичівської сільської ради» в частині передачі у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власникам земельних часток жителям АДРЕСА_1-ОСОБА_1., ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7., ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23; визнати нечинним рішення та скасувати рішення Гонятичівської сільської ради №142 від 09.12.2007 року «Про погодження зборів протоколу власників земельних часток (паїв) в частині погодження земельних ділянок» жителям АДРЕСА_1-ОСОБА_1., ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_3, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23

Через канцелярію суду за вхідним №18582 від 09.06.2015 року від Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області надійшло клопотання про закриття провадження у адміністративній справі, у якому позивач, обгрунтовуючи свою правову позицію з приводу заявленого позову, посилаючись на окремі норми процесуального законодавства вважає, що позовна заява повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник прокуратури в судовому засіданні повністю підтримав клопотання про закриття провадження у справі, та просив закрити провадження у справі, у зв»язку з тим, що справа не підсудна Львівському окружному адміністративному суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо клопотання прокурора в повному обсязі.

Дослідивши доводи клопотання та, вислухавши думку представника позивача та третьої особи, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення, з огляду на таке:

Згідно п. З постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства).

Пунктом шостим постанови передбачено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 р. №2), а також Рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 р №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦКУ,земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Відповідно до п.7 постанови земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України (далі- ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно з статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 та інші ЗК), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17.11.2009 року №1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об»єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Згідно п.21 постанови, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як встановлено судом, в даному адміністративному позові існує спір щодо правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку та як наслідок відновлення порушеного права власності територіальної громади на вказану земельну ділянку. Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов»язаний із реалізацією права власності на землю.

Отже, цей спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, а тому виникає спір про цивільне право.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частиною першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись. п. 1 ч.1 ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Ухвалив :

Клопотання Миколаївської міжрайонної прокуратури Львівської області задовольнити.

Провадження у справі за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора Львівської області, третьої особи на стороні позивача із заявленням самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 до Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Гонятичівська сільська рада Миколаївського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Державна інспекція сільського господарства у Львівській області про визнання нечиним та скасування розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 30.01.2008 р №35 та рішення Гонятичівської сільської ради від 09.12.2007 року №142 закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 16 червня 2015 року.

Суддя Гулкевич І.З.