Справа № 492/446/15-а
Суддя: Гусєва Н. Д.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/446/15-а
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________
11 червня 2015 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Гусєвої Н.Д.,
при секретарі – Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Арциз Одеської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення про припинення пенсії та зобов’язання поновити виплату пенсії, -
Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Арцизькому районі Одеської області (далі - УПФУ) про визнання протиправним рішення про припинення пенсії № 6 від 30.01.2015р. та зобов’язання поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення, посилаючись на те, що вона має право на пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров’я, оскільки більше 25 років працювала в різних закладах охорони здоров’я на посаді фармацевта, передбаченої Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров’я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 та 05.01.2011р. позивачці була призначена пенсія як працівнику охорони здоров’я, але з 30.01.2015р. відповідачем у справі їй було припинено виплату раніше призначеної пенсії як працівнику охорони здоров’я у зв’язку з тим, що в період з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. позивачка працювала фармацевтом у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яка не належить до Переліку закладів охорони здоров’я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. № 385. Вважаючи таке припинення виплати пенсії як працівнику охорони здоров’я протиправним, позивачка просить суд визнати неправомірне припинення зазначеної пенсії та зобов’язати відповідача поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення, тобто з 30.01.2015р.
У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивачка просила суд про розгляд справи в її відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та надала заперечення згідно яких позовні вимоги позивачки не визнала, зазначивши, що УПФУ рішення про припинення виплати пенсії як працівнику охорони здоров’я прийнято виключно у відповідності із законом. Просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи те, що клопотання про розгляд справи за їх відсутності заявили всі особи, які беруть участь у справі, суд вважає можливим, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України здійснити судовий розгляд і вирішення справи в порядку письмового провадження.
У зв’язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 4 ст. 122 КАС України, судом, у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно – правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу адміністративного судочинства України та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (а.с. 3-4), маючи загальний стаж роботи за спеціальністю фармацевта більш 25 років, звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 13).
Відповідно до протоколу № 381 від 05.01.2011р. ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням загального стажу роботи 31 рік 1 місяць 5 днів та спеціального стажу працівника охорони здоров’я 27 років 10 місяців 26 днів (а.с. 14, 15).
Однак, рішенням УПФУ від 30 січня 2015 року № 6 позивачці було припинено виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного 25 років стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки позивачка у період з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, яка не відноситься до Переліку закладів охорони здоров’я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002р. № 385, про що було повідомлено позивачку (а.с. 16, 17).
Припиняючи пенсію відповідач виходив з того, що період роботи позивачки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки ОСОБА_1, вбачається, що позивачка з 05.08.1978р. по 27.12.2010р. працювала на посадах фармацевта, начальника аптеки-фельдшера, завідуючої аптеки, в тому числі в період з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. працювала на посаді фармацевта, завідуючої аптечним кіоском у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 5-12).
На момент звернення ОСОБА_1 до УПФУ її спеціальний стаж як працівника охорони здоров’я складав 27 років 10 місяців 26 днів, що підтверджено розрахунком стажу, зробленим відповідачем та трудовою книжною (а.с. 15).
Як вже було встановлено судом, відповідачем було відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу період роботи на посаді фармацевта, завідуючої аптечним кіоском у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Згідно ліцензій серії АА № 870984, серії АА № 109429 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 надано право на здійснення наступних видів фармацевтичної діяльності: роздрібна торгівля лікарськими засобами (а.с. 27, 28).
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2004р. № 1570 «Про затвердження Правил торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах» аптека - заклад охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ та організацій лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі.
Згідно ст. 3 «Основ законодавства України про охорону здоров'я» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закладами охорони здоров'я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.
Визначення аптечного закладу наведено у ст. 16 зазначеного закону згідно з якою безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України.
Назви фармацевтичних (аптечних) закладів наведено в переліку закладів охорони здоров'я, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров’я України від 28.10.2002р. № 385.
Пунктом 16 пояснень до Переліку закладів охорони здоров'я визначено, що аптека - це заклад охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.
Таким чином, аптека фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в якій працювала ОСОБА_1 є закладами охорони здоров'я в розумінні «Основ законодавства України про охорону здоров'я» та, як підтверджується матеріалами справи, мала відповідні ліцензії на право роздрібної торгівлі лікарськими засобами.
Суд не погоджується з відповідачем, що відсутність документів, які підтверджують акредитацію аптечного пункту фізичної особи-підприємця, є підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на працівника фармацевтичного закладу не може бути покладена відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоров'я.
В той же час, згідно положень пункту п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Зокрема, розділ 2 «Охорона здоров'я» містить такі найменування закладів та установ, як аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, а також посад - провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти. Крім того, приміткою 2 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. УПФУ не довело правомірності своїх дій щодо не врахування до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.12.2001р. по 30.12.2006р. у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Відтак, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та обставини справи, суд приходить висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років зважаючи на те, що аптечний кіоск фізичної особи-підприємця є закладом охорони здоров'я в розумінні нормативно-правових актів України, посада позивачки віднесена до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, і ОСОБА_1 має необхідний стаж для призначення пенсії, визначений пунктом п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином суд вважає, що сукупність наведених вище законодавчих та нормативних актів, прямо свідчить про неправомірну позицію відповідача, що побудована на припиненні пенсії позивачці як працівнику охорони здоров’я.
Разом із тим, саме порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 19 та ч. 2 ст. 22 Конституції України по відношенню до позивачки, здатні створити негативні наслідки у вигляді суспільного сприйняття неправомірних дії з боку окремих компетентних органів.
Вищезазначене дає суду підстави зробити висновок, що рішення відповідача № 6 від 30.01.2015р. про припинення пенсії ОСОБА_1 повинно бути визнано неправомірним,а на відповідача покладений обов'язок поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення, тобто з 30.01.2015р.
На підставі ст. ст. 19, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 1, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст. ст. 2, 6, 11, 14, 41, 71, 122, 159-163, 167, 184, 185, 186, 187 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області № 6 від 30 січня 2015 року про припинення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної 05.01.2011р. відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов’язати Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної 05.01.2011р. відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу її припинення, тобто з 30 січня 2015 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови з надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Арцизького районного суду ОСОБА_3