Справа № 2-а-846/11
Суддя: Коваленко А. В.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-846/11
Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2011 року Білозерський районний суд Херсонської області в складі :

головуючого судді Коваленко А.В.,

при секретарі Грек Г.Г.,

з участю прокурора Цибульського Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Білозерка справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»до Білозерської селищної ради Херсонської області, Білозерської районної Державної адміністрації, третя особа 1 (малолітня) ОСОБА_1, представник малолітньої (мати) ОСОБА_2, третя особа 2 ОСОБА_2, третя особа 3 ВДВС Білозерського РУЮ в Херсонській області про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування та державної влади, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання незаконними та скасування рішення Білозерської селищної ради Херсонської області №25 від 22.02.2011р. та рішення (розпорядження) Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області №1059 від 13.12.2010р. про відмову в наданні згоди на реалізацію пасажирського автобуса марки ХАЗ 325002, 2006р. випуску, номер державної реєстрації ВТ 0984 АА, номер шасі LGC 17DCD25 F 110742 Y6R 0052, синього кольору, що належить малолітній ОСОБА_1 посилаючись на те, що 12.10.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк»після зміни організаційно-правової форми назва ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №08.3/109/07-с відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 120000грн., з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань між позивачем та ОСОБА_2 від імені малолітньої доньки укладено договір застави №13/109/301/07/-С вказаного автобуса, та договір поруки з ОСОБА_2 №08.3/109-П01/07-с, вказаний автобус належить малолітній на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.09.2007р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВТС 016223 видане МРЕВ ДАІ м.Херсон 10.10.2007р., 30.08.2007р. виконком Білозерської селищної ради рішенням №115 від 30.08.2007р. надав дозвіл на нотаріальне посвідчення договору застави, 10.11.2009р. рішенням Печерського районного суду м.Києва з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача борг в сумі 109299грн.70коп., 02.02.2010р. ВДВС Білозерського РУЮ звернуто стягнення на предмет застави, шляхом складання 21.09.2010р. акту опису і арешту, розпорядженням голови Білозерської РДА №1059 від 13.12.2010р. ВДВС відмовлено в надані згоди на реалізацію предмета застави, про що позивачу стало відомо в лютому 2011р. від державного виконавця, 15.02.2011р. позивач звернувся до відповідачів з проханням надати дозвіл на примусову реалізацію предмета застави, 03.03.2011р. позивачем отримано рішення Білозерської селищної ради №25 від 22.02.2011р. про відмову в наданні згоди на реалізацію предмета застави та лист Білозерської РДА №01-17/327 від 01.03.1011р. з повідомленням про те, що рішення №1059 від 13.12.2010р. не підлягає змінам, позивач вважає, що рішення відповідачів про відмову в наданні згоди на примусову реалізацію предмета застави є незаконними та такими, що порушують його права та майнові інтереси, як заставодержателя.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю, надавши пояснення згідно заявлених позовних вимог.

Представник Білозерської селищної ради позов не визнала повністю, суду пояснила, що ОСОБА_2 15.08.2007р. звернулась до селищної ради із заявою про надання згоди на укладення іпотечного договору квартири та автобуса для здійснення пасажирським перевезень, при цьому посилалась на те, що вона є приватним підприємцем, видом діяльності є пасажирські перевезення, та особисто хоче взяти кредит для ремонту вказаного автобуса, при цьому надала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4, який помер 05.02.2007р. та свідоцтво про народження доньки ОСОБА_1, батьком якої є ОСОБА_4, про те, що ОСОБА_2 вказане майно передає в заставу по кредитному договору іншої особи вона селищну раду не повідомляла.

Представник Білозерської РДА позов не взнала, суду пояснила, що розпорядження голови Білозерської райдержадміністрації від 13.12.2010р. №1059 винесено з дотриманням вимог закону, в межах наданих законом повноважень та на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що малолітня ОСОБА_1 є її донькою, батько якої ОСОБА_4 помер 05.02.2007р., після його смерті залишився пасажирський автобус, який був у заставі по кредитному договору ОСОБА_4 у ПАТ «Кредитпромбанк», після його смерті вона звернулась до селищної ради із заявою про надання дозволу на передачу автобуса в заставу, так як хотіла взяти кредит, щоб відремонтувати його для використання в пасажирських перевезеннях, але їй кредит не надали, бо був непогашений кредит ОСОБА_4, після оформлення спадку, по домовленості із ОСОБА_3 він оформив кредит в сумі 120000грн. 12.10.2007р. на себе, цими коштами був погашений кредит ОСОБА_4, 12.10.2007р. укладений договір поруки між нею і позивачем та договір застави належного доньці вказаного автобуса. Печерським районним судом м.Києва з неї та ОСОБА_3 по кредитному договору стягнена заборгованість в сумі 109299грн.70коп., у вересні 2010 року на автобус накладено арешт, автобус у неї після арешту ВДВС забрав.

Представник ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 21.09.2010р. нею по зведеному виконавчому провадженню по стягненню з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб та держави на загальну суму боргу 269277грн.17коп., накладено арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2006р. випуску, який по заяві позивача був переданий на відповідальне зберігання торгівельному дому «Укрспецреалізація». 23.09.2010р,10.10.2010р. ВДВС звернувся до Білозерської РДА про надання дозволу на реалізацію належного малолітній ОСОБА_1 транспортного засобу, 13.12.2010р. розпорядженням голови Білозерської РДА в задоволенні звернення ВДВС відмовлено.

Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в ї сукупності, встановив наступне :

12.10.2007р. між позивачем і ОСОБА_2 укладено договір поруки №08.3/109-П01/07-с, згідно якого ОСОБА_2 зобов»язалася солідарно відповідати за виконання зобов»язань ОСОБА_3 по кредитному договору.

12.10.2007р. майновий поручитель ОСОБА_2 уклала із позивачем договір застави належного на праві власності малолітній доньці ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2007р. та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС №016223 виданого 12.10.2007р. МРЕВ ДАІ м.Херсона вказаного транспортного засобу.

Із копії виконавчого листа виданого Печерським районним судом м.Києва 02.02.2010р. по справі №2-4872/09 вбачається, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на корись позивача за кредитним за кредитним договором №08.3/109/07-с від 12.10.2007р. стягнуто 109299грн.70коп. заборгованості за кредитом та судові витрати.

Згідно копії акту опису і арешту майна від 21.09.2010р. описано та накладено арешт на автомобіль НОМЕР_1, 2006р. випуску, номер державної реєстрації ВТ 0984 АА, номер шасі LGC 17DCD25 F 110742 Y6R 0052, синього кольору.

ВДВС Білозерського РУЮ 10.10.2010р. звернувся до органу опіки і піклування Білозерської РДА про надання дозволу на реалізацію вказаного транспортного засобу.

Згідно розпорядження №1059 від 13.12.2010р. голови Білозерської РДА ВДВС відмовлено в наданні згоди на реалізацію транспортного засобу.

22.02.2011р. відповідно до рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради №25 Херсонській філії ПАТ «Кредитпромбанк»відмовлено в наданні згоди на реалізацію заставного автобусу.

Рішенням №115 від 30.08.2007р. виконком Білозерської селищної ради надавав згоду ОСОБА_2 на нотаріальне посвідчення іпотечного договору нерухомого майна в АДРЕСА_1 та транспортного засобу (автобус марки ХАЗ 325002 номер двигуна НОМЕР_2) із зобов»язанням банківської установи повідомити опікунську раду при виконкомі Білозерської селищної ради про зміни умов договору, його розірвання або закінчення строку дії, звернення стягнення на заставлене житло та транспортний засіб.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.4 п.б ч.1 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

ОСОБА_4 1 статті 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»встановлює, що місцева державна адміністрація реалізовує державну політику в галузі науки, освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, материнства і дитинства, сім'ї та молоді.

Стаття 6 частина друга Закону України «Про місцеві державні адміністрації»наголошує, що розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенцій, є обов»язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно п.66 Постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008р. «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини»служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини.

На підставі ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року та ратифікованої Україною 27.02.1991р. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Відповідно до ст.17 ч.3 закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Таким чином органи опіки і піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей, стосовно правочинів, які проводяться батьками дітей та особам, які їх замінюють, і наявність дозволу органу опіки та піклування в разі відчуження майна дитини, власником якого вона є, є обов»язковим.

Відповідно до ст.20 ч.1 Закону України «Про заставу»заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ст.203 ч.6 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні, з урахуванням оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, що відповідає ст.86 КАС України, приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачами в судовому засіданні доказана правомірність прийняття своїх рішень відповідно до наданих їм законом повноважень пов»язаних із захистом прав, свобод та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_1, народження 06 лютого 2002 року. При цьому суд приходить до висновку, що як матір»ю малолітньої дитини при зверненні до органу опіки і піклування Білозерської селищної ради, так і останнім при винесенні рішення від 30.08.2007р. №115 були порушені права малолітньої особи пов»язані із розпорядженням належного їй на праві власності майна, так як іще до набуття права власності на майно мати малолітньої дитини звернулася до органу опіки і піклування за дозволом на укладення договору, що підлягав нотаріальному посвідченню 15.08.2007р., а 30.08.2007р. орган опіки і піклування надав відповідний дозвіл, тоді як право власності у малолітньої особи виникло після отримання 01.09.2007р. свідоцтва про право на спадщину за законом та державної реєстрації права власності на транспортний засіб 10.10.2007р., крім того, на думку суду при укладенні договору застави від 12.10.2007р. транспортного засобу ОСОБА_2 діяла в супереч інтересам малолітньої особи, оскільки належне дитині майно було передано в заставу для забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору не самої ОСОБА_2, а в інтересах сторонньої особи, за відсутності доказів, що вказана особа діяла при укладенні кредитного договору в інтересах малолітньої дитини, беручи до уваги, що згідно акту опису й арешту майна від 21.09.2010р. вбачається, що на виконанні у ВДВС на користь юридичних осіб та держави перебуває зведене виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 суми 269277грн.17коп., то суд приходить до висновку, що за вказаної поведінки матері малолітньої особи по розпорядженню її майном, що фактично призвело до позбавлення права власності на транспортний засіб, прийняті відповідачами рішення є законними та такими, що винесені в межах їх повноважень, передбачених законом по захисту охоронюваних законом інтересів малолітньої ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.6,9,10,11,70,71,86,158-161,162,163 КАС України, на підставі ст.19 Конституції України, ст.27 Конвенції про права дитини, Закону України «Про заставу», Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.203 ч.6, 215 ч.1 ЦК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування, пов»язаної із захистом прав дитини», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про місцеві державні адміністрації», суд,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»до Білозерської селищної ради Херсонської області, Білозерської районної Державної адміністрації, третя особа 1 (малолітня) ОСОБА_1, представник малолітньої (мати) ОСОБА_2, третя особа 2 ОСОБА_2, третя особа 3 ВДВС Білозерського РУЮ в Херсонській області про визнання незаконними та скасування рішення Білозерської селищної ради №25 від 22 лютого 2011 року та рішення (розпорядження Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області №1059 від 13.12.2010р. про відмову в наданні згоди на реалізацію пасажирського автобусу марки ХАЗ 325002, 2006р. випуску, номер державної реєстрації ВТ 0984 АА, номер шасі LGC 17DCD25 F 110742 Y6R 0052, синього кольору, що належить малолітній ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення через Білозерський районний суд.

Головуючий :