Справа № 21-132а15
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» (далі - Підприємство) до виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відділення Фонду, Фонд) про скасування рішення про повернення коштів та застосування фінансових санкцій,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило скасувати рішення відділення Фонду від 15 травня 2014 року № 69 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в частині стягнення 568 357 грн 50 коп. та штрафу за порушення порядку використання коштів Фонду в сумі 284 178 грн 75 коп.

Свої вимоги Підприємство обґрунтувало тим, що у зв'язку із значною затримкою виплати коштів Фондом для своєчасного проведення виплат застрахованим особам Підприємства допомоги по тимчасовій втраті працездатності відповідно до законодавства позивачем використовувались наявні власні кошти Підприємства для своєчасного забезпечення законних прав кожного працівника Підприємства на отримання матеріального забезпечення із подальшим відшкодуванням зазначених виплат із спеціальних рахунків соціального страхування; позивач виплату матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності працівникам Підприємства здійснив у повному обсязі; при перевірці підтверджено факт виплати матеріального забезпечення застрахованим особам.

25 квітня 2014 року проведена планова перевірка Підприємства щодо правомірності використання коштів на виплату встановлених видів допомоги по соціальному страхуванню, видачі та використання путівок на санаторно-курортне лікування і дотримання вимог нормативно-правових актів щодо оздоровлення та позашкільного обслуговування дітей і перевірка роботи комісії із соціального страхування за період з 1 січня 2013 року по 1 січня 2014 року (акт від 25 квітня 2014 року № 66). За результатами цієї перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема, частини другої статті 21 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2240-III) та пункту 9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду від 22 грудня 2010 року № 26 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 січня 2011 року за № 111/18849; далі - Порядок). Як наслідок, кошти Фонду використані не за цільовим призначенням на суму 568 357 грн 50 коп., тобто не були використані на виплату матеріального забезпечення застрахованим особам та не повернуті в установлений строк до органу Фонду. Зазначені кошти були використані Підприємством на господарські потреби.

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 22 вересня 2014 року позовні вимоги задовольнив повністю: скасував рішення відділення Фонду від 15 травня 2014 року № 69 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в частині стягнення коштів Фонду, які використані не за цільовим призначенням, у сумі 568 357 грн 50 коп. та штрафу за порушення порядку використання коштів Фонду в сумі 284 178 грн 75 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що позивач, зважаючи на затримки у виплаті матеріального забезпечення застрахованим особам з боку відповідача, власними коштами виплатив застрахованим особам допомогу в розмірі, що відповідає сумі отриманих від Фонду страхових коштів, та після їх надходження з Фонду зарахував їх зі спеціального рахунку на поточний рахунок, що не свідчить про порушення порядку використання цих коштів, оскільки вони були використані саме на цілі, пов'язані з наданням матеріального забезпечення застрахованим особам.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 грудня 2014 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки доводи, викладені у ній, не спростовують висновку у рішенні суду апеляційної інстанції і не викликають необхідності перевіряти матеріали адміністративної справи.

Підприємство звернулось із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України статті 21 Закону № 2240-III.

На обґрунтування заяви додало копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 6 серпня 2013 року, 20 січня і 2 лютого 2015 року (№№ К/800/31878/13, К9991/60859/12, К/800/540/15 відповідно), в яких, на його думку, норми матеріального права застосовано інакше, ніж у справі, що розглядається.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

У справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про те, що позивач порушив вимоги статті 21 Закону № 2240-III, оскільки кошти Фонду, які надавалися для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, Підприємство використало не за цільовим призначенням.

У наданій заявником на підтвердження неоднакового застосування норм права ухвалі від 6 серпня 2013 року № К/800/31878/13 суд касаційної інстанції дійшов протилежного висновку, ніж у справі, про перегляд якої порушує питання заявник. Відмовляючи у відкритті касаційного провадження на рішення судів попередніх інстанцій, якими позовні вимоги було задоволено частково, Вищий адміністративний суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки позивач власними коштами виплатив суми матеріального забезпечення застрахованим особам, то кошти Фонду, які надавалися для надання матеріального забезпечення застрахованим особам і які були після їх надходження з Фонду зараховані зі спеціального на поточний рахунок, не свідчить про порушення порядку використання цих коштів.

Аналіз інших рішень, наданих заявником, не дає можливості дійти висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки вони прийняті за різних фактичних обставин, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону № 2240-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2240-III Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів < ... >.

За змістом положень підпунктів 3.2, 3.3 пункту 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року № 114/8713), допомога, що здійснюється за рахунок коштів Фонду (допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, на поховання, оплата путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення), в тому числі оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, не належить до фонду оплати праці, а отже, питання щодо виплати заробітної плати у цьому випадку відноситься до допомоги за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону № 2240-III допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності.

Згідно з частиною першою статті 21 цього Закону фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок.

Робочі органи відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви < ... >.

Відповідно до частини другої цієї статті страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України < ... >.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам < ... >.

Тобто, частиною другою статті 21 Закону № 2240-III передбачено, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок у банку, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення застрахованим особам. Виплата страхувальниками-роботодавцями матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок власних коштів з подальшим відшкодуванням (погашенням цих витрат) Фондом Законом № 2240-III та Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) не передбачена.

На виконання абзацу першого частини першої статті 21 Закону № 2240-III розроблено Порядок фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затверджений постановою правління Фонду від 22 грудня 2010 року № 26 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 січня 2011 року за № 111/18849; далі - Порядок). Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані страхувальником застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник-роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок.

Згідно з пунктом 5 Порядку для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 1 січня 2011 року), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, завіреною печаткою підприємства.

Для зарахування страхових коштів Фонду страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України (далі - Держказначейство України) в порядку, встановленому Держказначейством України (частина друга статті 21 Закону № 2240-III).

Робочі органи Фонду повинні перерахувати кошти на окремий поточний рахунок страхувальника, відкритий у порядку, визначеному в статті 21 Закону № 2240-III, у сумі, зазначеній у заяві-розрахунку, протягом 10 робочих днів після її надходження (пункт 8 Порядку).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 2240-III страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Суди встановили, що Підприємство виплачувало суми матеріального забезпечення застрахованим особам зі свого поточного рахунку. В подальшому, після подачі заяв-розрахунків та отримання коштів Фонду, останні перераховувались на поточний рахунок позивача з призначенням платежу «поповнення рахунку обіговими коштами».

На підставі аналізу наведених норм, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України доходить висновку, що матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткова компенсація витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг здійснюється за рахунок бюджету Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані страхувальником застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку, які використовуються страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення застрахованим особам. Виплата страхувальниками-роботодавцями матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок власних коштів з подальшим відшкодуванням (погашенням цих витрат) Фондом законодавством не передбачена. У разі порушення порядку використання страхових коштів страхувальники та інші отримувачі страхових коштів несуть відповідальність, передбачену статтею 30 Закону № 2240-III.

Враховуючи викладене, а також те, що при вирішенні спору суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, з рішенням якого погодився Вищий адміністративний суд України, у задоволенні заяви комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» слід відмовити.

Керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко
Судді: О.Ф. ВолковМ.І. Гриців
О.А. Коротких О.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоІ.Л. Самсін
О.О. Терлецький