Справа № 2а/0470/9331/11
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2015 рокусправа № 2а/0470/9331/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 р. по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська агропромислова компанія" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив скасувати податкове повідомлення рішення державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську Державної податкової адміністрації України від 13.07.2011 року НОМЕР_1, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Придніпровська агропромислова компанія" збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 5 806, 00 грн., з яких 5 805,00 грн. за основним платежем та 1 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську від 13.07.2011 року № НОМЕР_1.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровська агропромислова компанія" 28.03.2005 року зареєстроване в якості юридичної особи виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області та перебуває на обліку Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Посадовими особами відповідача у період з 15.06.2011 року по 21.06.2011 року проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ "Придніпровська агропромислова компанія", з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за січень 2011 року по взаємовідносинам з ТОВ "Аксіома" та далі по ланцюгу постачання, за результатами якої складено акт від 21.06.2011 року №3358/195/23-408/33382159.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 13.07.2011 року НОМЕР_1, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Придніпровська агропромислова компанія" збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 5 806, 00 грн., з яких 5 805,00 грн. за основним платежем та 1 грн. за штрафними санкціями.

За висновками зазначеного акту перевірки податковим органом встановлені наступні порушення: ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Придніпровська агропромислова компанія» при придбанні товарів (послуг). Товар (послуги) по вказаних правочинах не був придбаний в порушення ст. 662, 655 та 656 ЦК України, правочини визнано нікчемними по ланцюгу з ТОВ «Аксіома» у розмірі ПДВ 16 666,67 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 200 ПК України за січень 2011 року, правочини визнано нікчемними. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з підтвердження факту реальності виконання позивачем господарських зобовязань та безпідставності висновків податкового органу про нікчемність правочину між позивачем та його контрагентом на підставі інформації іншого податкового органу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Матеріали справи свідчать, що 01.12.2010 року між ТОВ «Аксіома» (постачальник) та ТОВ «Придніпровська агропромислова компанія» (покупець) було укладено договір поставки, за умовами якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця товар соняшник, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Кількість товару 27,310 тон, вартість складає 3661,67 грн. за тону (в т.ч. ПДВ 20 %). Загальна вартість договору складає 100 000 грн.

На підтвердження факту виконання зазначеного договору поставки соняшника позивачем надано договір поставки « 01/12-2 від 01.12.2010 року, видаткову накладну №РН-0000100 від 09.12.2010 року, рахунок-фактуру №СФ-0000100 від 09.12.2010 року, податкову накладну від 09.12.2010 року №91217 та виписку по особовому рахунку за період з 22.12.2010 року по 22.12.2010 року.

В подальшому отриманий від ТОВ «Аксіома» товар соняшник, було реалізовано ТОВ «Дніпробізнесбуд» згідно договору поставки від 01.12.2010 року № 01/12/3. Кількість товару 27,310 тон, вартість складає 3954,60 грн. за тону (в т.ч. ПДВ 20 %). Загальна вартість договору складає 108 000 грн.

На підтвердженням подальшої реалізації соняшника ТОВ «Дніпробізнесбуд» ТОВ «Придніпровська агропромислова компанія» надано договір поставки №01/12/3 від 01.10.2010 року, видаткову накладну №РН-0000075 від 09.12.2010року, рахунок-фактуру від 09.12.2010 року, податкову накладну від 24.12.2010 року №310409, довіреність №48 від 06.12.2010 року та банківську виписку від 24.12.2010 року.

Тобто, реальність здійснення господарських відносин із вказаним контрагентом підтверджується первинними документами відповідними договорами, податковими та видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи та були в наявності у відповідача під час проведення перевірки.

Таким чином враховуючи наведене, всі необхідні первинні бухгалтерські документи є в наявності у позивача, що свідчить про наявність взаємовідносин з контрагентом, на підставі яких було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, як вбачається з акту перевірки, висновок податкового органу сформований на підставі акту перевірки Дніпродзержинської ОДПІ від 30.05.2011 року №2147/163/23-206/20251135 невиїзної документальної перевірки ТОВ «Аксіома» з питань формування податкових зобовязань та податкового кредиту за період з 01 червня 2010 року по 31 березня 2011 року, яким встановлено нікчемність правочинів укладених даним контрагентом.

Водночас, відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які безспірно б підтверджували недобросовісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності названих постачальників. Первинні документи по взаємовідносинам позивача з його контрагентом відповідачем не досліджувалися.

При цьому, висновки Акту перевірки контрагенту позивача щодо відсутності можливості здійснювати господарську діяльність, не є підставою для позбавлення позивача права формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки невиконання свого зобов'язання однією із сторін господарських відносин не може вважатись підтвердженням наявності мети ухилення від сплати податків та отримання податкової вигоди іншою стороною.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, а тому платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Окрім того, в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Крім того, акт перевірки контрагента позивача не містить положень щодо дослідження взаємовідносин саме з позивачем.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову.

Крім того, на спростовування висновків податкового органу та підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надано суду апеляційної інстанції належним чином оформлену та засвідчену копію складської квитанції №148 від 22.11.2010 року, якою підтверджується, що складом ВАТ «Верхньодніпровськхліб» було прийнято на зберігання від ТОВ «Аксіома» на підставі договору зберігання від 19.11.2010р. №256-10, відповідно до накладної №86 насіння соняшника в кількості 27 310 кг.

Також, відповідно до положень ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Оскільки такий правочин укладається з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства повинен бути наявним субєктивний намір сторін (чи однієї сторони) порушувати вимоги закону, а тому для визнання правочину нікчемним необхідно встановити вину сторін (чи однієї з них) у формі умислу при укладанні угоди.

Між тим, податковий орган не зазначив які ж обставини свідчать про наявність такого умислу як з боку позивача, так і з боку його контрагенту при укладанні угоди.

Водночас, відповідачем не доведено та судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагенту, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка правовідносинам між позивачем та його контрагентами, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим