Справа № 638/13259/14-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 р.Справа № 638/13259/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2015р. по справі № 638/13259/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Харківської міської ради , Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2"

про визнання нечинним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради (надалі по тексту відповідач-1), АТ «Житлобуд-2» (надалі по тексту відповідач-2) в якому просив суд:

-визнати нечинним та скасувати рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 29.04.2010 року № 62/10 в частині надання в оренду земельної ділянки по вул. Білогорській поблизу домоволодіння № 2а у місті Харкові.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2015р. у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/13259/14-а та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідач-1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником домоволодіння по вул. Білогорській, 4 у м. Харкові на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 13.08.2002 року за № 3-1602 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2014 року за № 18413922).

Згідно інформації, наданої листом КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" № 357 від 25.06.2012 року загальна площа земельної ділянки по вул. Білогорській, 4 у м. Харкові згідно рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих № 20 від 26.07.1955 року складала 3359 кв. м. Фактична площа земельної ділянки станом на 14.01.2010 складає 1694 кв. м.

ОСОБА_5 Держземагентства у м. Харкові № 1250/07 від 21.05.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено, що в ОСОБА_5 Держземагентства у м. Харкові документи що посвідчують право власності або користування на земельну ділянку по вул. Білогорській, 4 у м. Харкові, а також матеріали, стосовно відведення або встановлення меж ділянки не обліковуються.

Крім того, згідно зазначеного листа, частина земельної ділянки, яка була закріплена за домоволодінням вул. Білогорській, 4 у м. Харкові була відведена АТ "Житлобуд-2" рішенням Харківської міської ради від 29.04.2010 року за № 62/10.

Рішенням 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 29.04.2010 року № 62/10 АТ "Житлобуд-2" надано в оренду земельну ділянку по вул. Білогорській (поблизу будинку № 2-А), загальною площею 0,3185 га, в межах договору оренди землі від 03.03.2008 року № 15 для будівництва багатоповерхового будинку з підземним гаражем до 31.12.2012 року (але не пізніше прийняття об'єкту в експлуатацію).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Харківської міської ради прийняте у межах повноважень, та у спосіб передбачений Конституцією України та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди зобовязані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення(дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно п. 34 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до компетенції міських рад відноситься питання щодо регулювання земельних відносин.

Приписами ст. 4 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями є сільські, селищні, міські ради.

Згідно з ст. 6 Закону України Про оренду землі орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до приписів п. "в" ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міської ради належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних положень випливає, що до повноваження міської ради належить вирішення питання про надання земельної ділянки в оренду для будівництва об'єкту та продовження строків оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківської міської ради 43 сесії 5 скликання від 29.04.2010р. №62/10, що оскаржується, було продовжено строки будівництва обєктів юридичним та фізичним особам, згідно з додатками. Зокрема, згідно витягу з переліку обєктів юридичних осіб, яким надано дозвіл на продовження строків будівництва обєктів: АТ «ЖИТЛОБУД-2» продовжено строки будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним гаражем по вул. Білогорській (поблизу будинку №2А) до 31.12.2012р. Надано в оренду земельну ділянку по вул. Білогорській (поблизу будинку №2А), загальною площею 0,3185га, в межах договору оренди землі від 03.03.2008 р. №15 для будівництва багатоповерхового житлового будинку з підземним гаражем до 31.12.2012 р. (але не пізніше прийняття обєкту до експлуатації).

Позивач вважає, що при прийнятті вказаного рішення відповідачем не враховано, що він є користувачем земельної ділянки площею 3359 кв.м., яка закріплена за домоволодінням по вул. Білогорській, 4 у м. Харкові власником якого є позивач на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 13.08.2002 року за № 3-1602.

Проте, колегія суддів доводи позивача вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 13.08.2002 року за № 3-1602 ОСОБА_1 набув право власності в порядку спадкування на жилий будинок, розташований за адресою м. Харків, вул. Білогорська, 4 на земельній ділянці площею 910 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дзержинської райради депутатів трудящих № 20 від 26.07.1955 р. затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами, що знаходяться в межах кварталів, зокрема-1516.

Згідно висновку про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою № 4 по вул Чеченській (вул. Білогорська, 4) м. Харкова квартал № 1516 по фактичному використанню розмір земельної ділянки складав 3359 кв.м.

За наслідками обміру земельної ділянки № 4 по вул. Чеченській (вул. Білогорська, 4) встановлено, що згідно існуючого законодавства надлишок земельної ділянки становить 2449 кв. м., який підлягає вилученню та зарахуванню до райземфонду. При цьому реєстрації підлягала земельна ділянка у розмірі 910 кв.м. (а.с. 49).

На момент набуття позивачем права власності на житловий будинок правовідносини з переходу права на земельну ділянку були врегульовані ст. 120 ЗК України.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент набуття позивачем права власності на будинок, а саме 13.08.2002 р., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Відповідно до ч. 2. ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Отже, з аналізу вказаних норм випливає, що право користування земельною ділянкою при переході права власності на будинок, що був на ній розташований, набувалося власником будинку на підставі договору оренди.

Позивач підтвердив в судовому засіданні, що договорів оренди земельної ділянки ним укладено не було, а тому його доводи про набуття ним права користування земельною ділянкою площею 3359 кв. м. на час прийняття оспорюваного рішення є безпідставними.

Згідно листа ОСОБА_5 Держземагества у м. Харкові Харківської області від 21.05.2014 р. № 1250/07 в ОСОБА_5 Держземагества у м. Харкові Харківської області на земельну ділянку за адресою: м. Харків, вул. Білогорська, 4 документи, що посвідчують право власності або право користування на землю не обліковуються (а.с.16).

Таким чином, на момент прийняття рішення у позивача не було оформлено право користування спірною земельною ділянкою, а тому приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при вирішенні справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги в частині вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідач, Товариство з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2», не є суб'єктом владних повноважень, а отже спір в частині вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» не є публічно-правовим, а тому його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України у разі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2».

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 200, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2015 р. по справі № 638/13259/14-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2" про визнання нечинним та скасування рішення та прийняти в цій частині ухвалу, якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2" -закрити.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2015 р. по справі № 638/13259/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8

Повний текст ухвали виготовлений 15.06.2015 р.