Справа № 2а-112/12,1884/12
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 130087/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Нанківської сільської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися з позовом до Нанківської сільської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони звернулися до Нанківської сільської ради із заявою про надання їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Однак, рішенням десятої сесії шостого скликання Нанківської сільської ради за №86 від 17.02.2012 року отримали відмову. Вважають таке рішення незаконним, оскільки право на отримання земельної ділянки у приватну власність закріплене у Конституції та законах України.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив з того, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді позивачів та на ній випасають односельчани худобу. Крім того, в селі відсутні природні водойми і жителям села ніде купатись, відпочивати та ловити рибу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що суд не вказав жодну матеріальну норму, а покликання на Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» є безпідставним, так як цей Закон втратив чинність 29.07.2003 року. Відмова в наданні земельної ділянки немотивована з огляду на ч.7 ст.118 ЗК України. Крім того, представник відповідача частково визнав позов і не заперечував повторно розглянути звернення.

У разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне задоволити її частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.02.2012 року позивачі звернулись до Нанківської сільської ради із заявами про надання їм безоплатно у приватну власність земельні ділянки площею по 0,5471 га кожному з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

Рішенням Нанківської сільської ради №86 від 17.02.2012 року «Про надання у приватну власність земельних ділянок членам ФГ «Срібний короп» позивачам відмовлено в заявленій вимозі.

30 липня 2010 року між Нанківської сільською радою та ФГ «Срібний короп» укладено договір оренди земельної ділянки. На підставі вказаного договору оренди, земельна ділянка за адресою с.Нанкове урочище «Туртели» знаходиться у позивачів як членів фермерського господарства у користуванні.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно частини другої ст.17 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Позивачі оскаржили рішення сільської ради, яке є правовим актом індивідуальної дії, так як породжує права та обовязки тільки тих субєктів, яким воно адресовано.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський Суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позов, предметом якого є безоплатна передача земельної ділянки у приватну власність, може бути розглянуто за правилами КАС України, оскільки спірні правовідносини виникли в період перебування земельної ділянки у користуванні позивачів (оренді). Договір діючий до 30.07.2012 року, відтак питання землі вирішується після рішення надати в оренду та за наявності договору.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 24.02.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 157, 195, 196 ч.4, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволити частково.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2012 року скасувати.

Провадження у справі №713/1884/12 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Нанківської сільської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії закрити.

Розяснити право на звернення позивачів із позовом із аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга