Справа № 824/1302/15-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/1302/15-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України про скасування рішень та визнання протиправними дій.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати рішення управління Пенсійного Фонду України в м. Чернівцях від 25.12.2012 р. №3279, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.01.2013 р. №606/09 та рішення Пенсійного фонду України від 18.02.2013 р. №4256/09-10 протиправними та несправедливою дискримінацією; визнати протиправними дії органів Пенсійного Фонду України всіх рівнів вчинені при ухваленні ними цих протиправних рішень внаслідок допущення несправедливої дискримінації.

Крім того, із вказаним позовом, позивачем заявлено клопотання про заборону управлінню Пенсійного фонду України в м. Чернівцях надсилати до державної виконавчої служби рішення від 25.12.2012 р. №3279 для примусового виконання - на строк до винесення судом остаточного рішення у справі, а також просив звільнити його від сплати судового збору.

Перевіривши позовну заяву на предмет дотримання вимог, встановлених ст. 106 КАС України, суд залишає її без руху з наступних підстав.

Статтею 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 105 КАС України позов пред'являється до адміністративного суду у формі позовної заяви, яка має відповідати вимогам, встановленим ст. 106 КАС України.

Частиною 3 ст. 106 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно ст. 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору визначено ст. 4 цього Закону. Так, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати (73,08 грн.), а майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (4872,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду.

Відповідно до ст. 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону № 3674-VI). При цьому, згідно положень ч. 3 ст. 4 цього Закону за подання позову з майновими вимогами сплачується 10 відсотків розміру судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування судами положень Закону України Про судовий збір від 23.01.2015 р. №2.

Як видно із поданого адміністративного позову, він містить дві вимоги, а саме майнового та немайнового характеру.

Таким чином, позивачем за подання даного адміністративного позову має бути сплачено судовий збір у розмірі 255,78 грн. (182,70 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 73,08 грн. за позовні вимоги немайнового характеру). Однак доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову, який містить вимоги майнового та немайнового характеру позивачем до суду не надано.

Між тим, позивачем у своїй позовній заяві просить суд звільнити його від сплати судового збору у відповідності до п. 6-1 ч. 1 та п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI та згідно ч. 1 ст. 88 КАС України.

Розглянувши вказане клопотання, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання звільнення від сплати судового збору регулюються Законом № 3674-VI. Так, ст.5 вказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав звільнення від сплати судового збору, зокрема п. 6-1 ч. 1 передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів щодо спорів, повязаних із дискримінацією.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидії дискримінації в Україні передбачено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Пунктами 48 та 49 рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України" визначено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі Вілліс проти Сполученого Королівства (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має обєктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі ОСОБА_2 проти Нідерландів (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Разом з цим, як вбачається зі змісту позовної заяви та її вимог, в даному випадку позов ОСОБА_1 не є позовом, повязаним із дискримінацією в розумінні пункту 6-1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, а є позовом, поданим у звязку з неправомірними, на думку позивача, діями та рішеннями посадових осіб субєкта владних повноважень щодо прийнятими ними рішень.

Також безпідставними є доводи позивача стосовно того, що поданий позов відноситься до категорії справ, що випливають із трудових правовідносин, оскільки трудові правовідносини - це юридична форма вираження суспільно-трудових відносин, які виникають на двосторонній основі між власником або уповноваженим ним органом і працівником. При цьому працівник зобов'язується виконувати визначену трудову функцію відповідно до трудового розпорядку, а роботодавець зобов'язується забезпечити належні умови праці відповідно до чинного законодавства, колективного договору тощо.

Положеннями ст. 8 Закону № 3674-VI передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судовому збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підставою для звільнення від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач отримує дохід у вигляді пенсії за віком у розмірі 1049,00 грн., що підтверджується довідкою УПФУ в м. Чернівцях №531 від 23.01.2015 р.

Враховуючи приписи ст. ст. 27 та 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про Державний бюджет на 2015 р.", суд приходить до висновку, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, оскільки на нього не поширюються пільги щодо сплати судового збору визначенні Законом № 3674-VI. Також позивачем не доведено та не надано до суду доказів того, що його майновий стан є таким, що утруднює виконання обов'язку встановленого Законом № 3674-VI сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

Крім того, як вбачається із поданого позову позивач просить заборонити управлінню Пенсійного фонду України в м. Чернівцях надсилати до державної виконавчої служби рішення від 25.12.2012 р. №3279 для примусового виконання - на строк до винесення судом остаточного рішення у справі.

Статтею 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання заяви про забезпечення доказів або позову сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати (1218,00 грн. Х 0,1).

Суд звертає увагу, що постановою Пленуму ВАСУ Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір" від 23.01.2015 р. №2 доведено до відома суддів Довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України Про судовий збір.

У роз'ясненні зазначено, що позивачі, які звільняються від сплати судового збору за подання позовних заяв, наділені такою пільгою лише щодо звернення до суду з позовними заявами. За подання до суду інших документів, що є об'єктами справляння судового збору, вони сплачують судовий збір на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач за подання заяви про забезпечення позову повинен сплатити судовий збір у розмірі 121,80 грн., однак доказів сплати судового збору до суду не надав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються перелік документів та інших матеріалів, що додаються. З огляду на ч. 2 ст. 106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Із прохальної частини позову вбачається, що позивач просить поновити строки звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень пов'язаних із несправедливою дискримінацією, допущеною органами Пенсійного фонду України (попередньо даний позов було залишено без руху ухвалами Чернівецького окружного адміністративного суду у справах № 824/743/15-а та № 824/267/15-а і було повернуто позивачу з підстав передбачених п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України та надано право для звернення до суду, передбачене ч. 6 ст. 108 КАС України).

У позовній заяві позивач вказує, що у зв'язку з різким загостренням хронічних хвороб ендокринної, нервової системи, органів зору та вестибулярного апарату, пов'язаних із віковими змінами у особи непрацездатного віку, він у грудні 2014 та січні 2015 р. не перебував у м. Чернівцях і не міг дізнатися про поновлення провадження, яке було зупинено ухвалою суду від 26.06.2013 р. Також вказував, що його не було відомо про рішення суду у справі №824/954/13-а.

Однак на підтвердження вказаних обставин доказів позивачем до суду не надано.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.3 ст. 99 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (ч.3 ст. 99 КАС України).

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що в березні 2013 р. (справа № 824/954/13-а), в березні 2015 р. (справа № 824/267/15-а) та квітні 2015 р. (справа № 824/743/15-а) позивач неодноразово звертався до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України про скасування рішення управління Пенсійного Фонду України в м. Чернівцях від 25.12.2012 р. №3279, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.01.2013 р. №606/09 та рішення Пенсійного фонду України від 18.02.2013 р. №4256/09-10.

12.06.2015 р. позивач вчетверте звернувся до суду з вказаним позовом після закінчення строків звернення до суду, однак доказів поважності пропуску звернення до суду не надав та не обґрунтував їх.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява подана без додержання вимог ст. 106 КАС України.

Частина 1 ст. 108 КАС України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Суд вважає, що без усунення вказаних вище недоліків, неможливо вирішити питання про відкриття провадження у справі, тому надає позивачеві строк для усунення зазначених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 106, 160, 165 та ч. 1 ст. 108 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

2. Позовну заяву залишити без руху.

3. Встановити десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальні частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

4. Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

5. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявникові.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя В.К. Левицький