Справа № 2а-3622/12/0970
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 876/5464/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, треті особи: Івано-Франківський центр профтехосвіти Державної служби зайнятості, товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Автоливмаш» про зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

відкрите акціонерне товариство «Автоливмаш» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Івано-Франківський центр профтехосвіти Державної служби зайнятості, ТзОВ «Машинобудівний завод «Автоливмаш» в якому просило зобовязати відповідача відкликати лист за №11-03-02272 від 25.10.2012 року та здійснити дії щодо передачі бомбосховищ та майна цивільної оборони розміщених в м. Івано-Франківську по вул. Юності,23 власникам споруд, в яких вони знаходяться.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відкрите акціонерне товариство «Автоливмаш» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом неповно зясовано всі обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом при ухваленні рішення помилково і безпідставно не взято до уваги як юридичний факт рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.11.2006 р. по справі № 3/196 яким в позові відповідача до позивача по аналогічній справі (щодо обєктів цивільної оборони) відмовив з посиланням на обовязок нових власників цілісного майнового комплексу по збереженню позастатутного майна, який (обовязок) перейшов до них на підставі п. 4.1 Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ«Автоливмаш» при викупі в процедурі відновлення платоспроможності боржника.

Посилання в постанові суду на п. 8.4 вказаного Договору щодо контролю за виконанням умов договору позивачем і на цій основі заперечуючи чинне рішення суду є безпідставним, і до предмету позову не відноситься. Суд фактично, порушуючи основоположний принцип судочинства, заперечує його, а саме ст. 115 ГК України «Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відхиливши без належних мотивів і заперечивши чинне рішення господарського суду Івано-Франківської області по справі №3/196 від 16.11.2006 р. як документ який покладає на нових власників ЦМК обовязки по збереженню обєктів цивільної оборони згідно Договору, суд тим самим перевищив свої повноваження, порушивши конституційну норму закріплену ст. 124 ч. 5 «Судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України» і, як ми розуміємо, і на території м. Івано-Франківська».

Разом з тим суд, посилаючись на Договір, не підійшов до його правового аналізу системно, залишивши поза увагою п. 7.6 «При зміні власника Покупці повинні покласти всі зобовязання за даним договором на нового власника» і як наслідок нові власники зобовязані прийняти такі обовязки.

Зобовязання щодо охорони, збереження і використання ЦМК в склад якого входять і обєкти цивільної оборони, як невідємна частина ЦМК передбачені в п. 4.1 Договору ЦМК «З моменту підписання даного Договору Продавець передає Покупцям по акту передачі ЦМК і останні приймають на себе відповідальність за охорону, збереження і використання ЦМК у відповідності з нормами і правилами чинного законодавства України».

Суд при ухваленні постанови не врахував факт перебування спірного майна цивільної оборони не на зберіганні у позивача, а в приміщеннях власників які є балансоутримувачами таких приміщень або власниками. В тому числі третя особа по справі на стороні відповідача - ТзОВ «Машинобудівний завод «Автоливмаш» листом від 21.01.11 р. не заперечувало проти прийняття на зберігання обєкта цивільної оборони), однак даних які б підтверджували готовність відповідача укласти договір суд не виявив (в тому числі проект договору, протокол про наміри, листи і т. п.).

Не прийняв до уваги суд доводи позивача про відсутність акту або іншого документу передачі відповідачем в процесі приватизації позивачу спірних обєктів та заяву керівника відповідача який 15.03.2011 р. заявив наступне: «щодо сховища, яке розташоване в приміщенні Івано-Франківського центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, то центр, як державна установа, якій передано приміщення колишнього корпусу ВАТ «Автоливмаш» разом із сховищем (обєктом цивільної оборони), повинен відповідати за утримання та збереження даного обєкту».

Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення в якості третьої особи на стороні позивача головного управління МНС в Івано-Франківській області, мотивуючи недоведеністю позивачем обставин, які б підтверджували яким чином рішення по справі може вплинути на права і обовязки управління.

На підставі викладеного просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2013 р. і прийняти нову про задоволення позову повністю.

Заслухавши суддю доповідача,вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1995 році в процесі приватизації регіональне відділення Фонду державного майна України, наказом за № 1627 від 29.12.1995 року, передано ВАТ «Автоливмаш» по акту від 29.12.1995 року на збереження, майно цивільної оборони, яке не увійшло в статутний фонд товариства, в тому числі: дизель-генератор, бак «ИТ-2648», двері «ДУ», захисна споруда № 32075, захисна споруда № 32076. У 2001 році відносно ВАТ «Автоливмаш» порушено провадження у справі про визнання банкрутом і з метою відновлення платоспроможності боржника затверджено план санації, який передбачав продаж цілісного майнового комплексу Товариства. Згідно договору купівлі-продажу від 23.07.2004 року, цілісний майновий комплекс ВАТ «Автоливмаш» перейшов у власність державної компанії «Укрекокомресурси» і ТзОВ «Куфур», які згідно п. 1.6 цього договору набули статусу правонаступників майнових прав і обов'язків цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш». У подальшому ТзОВ «Машинобудівний завод «Автоливмаш», яке стало правонаступником ТзОВ «Куфур», продало свою частку цілісного майнового комплексу в складі адміністративного корпусу, Рівненському центру професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, який в свою чергу все придбане майно передав на баланс Івано-Франківському центру профтехосвіти державної служби зайнятості.

Крім того, судом першої інстанції зясовано, що приміщення, в підвалах яких розміщені бомбосховища з матеріальними цінностями цивільної оборони, знаходиться на балансі Івано-Франківського центру профтехосвіти та ТзОВ «Машинобудівний завод «Автоливмаш». На підстав звернень керівника ВАТ «Автоливмаш», регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області неодноразово зверталось до керівників Івано-Франківського центру профтехосвіти та ТзОВ «Машинобудівний завод «Автоливмаш» з пропозицією укласти договори зберігання майна цивільної оборони, однак позитивної відповіді отримано не було. Крім тог, ВАТ «Автоливмаш» в лютому 2011 року подано до регіонального відділення Фонду державного майна відомості про державне майно станом на 31.12.2010 року, в якому самостійно вказано наявність у товариства, як балансоутримувача державного майна, зазначених обєктів цивільної оборони.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що згідно Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19 травня 1999 року за № 908/608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 червня 1999 року за № 414/3707, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 1.4. зазначеного Положення визначено порядок управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, а саме: здійснення приватизації відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про Державну програму приватизації» та інших нормативно-правових актів; передача майна в оренду відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності»; передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 N1482; передача майна господарським товариствам, у тому числі у разі ліквідації балансоутримувача, на умовах відповідного договору безоплатного зберігання (далі - договору зберігання) відповідно до вимог законодавства.

Оскільки ВАТ «Автоливмаш» не ліквідовано, товариство на даний час є балансоутримувачем вказаного майна, то суд першої інстанції правильно вважав, що у відповідача відсутні підстави для передачі обєктів цивільної оборони власникам цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш», від позивача, за умови відсутності їхньої згоди на утримання такого майна.

Крім того, суд вірно врахував, що статтею 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», встановлено, що продаж майна боржника недержавної власності як цілісного майнового комплексу в процесі санації, не передбачає переходу всіх прав та обов'язків боржника, а отже при продажу майна боржника недержавної власності, як цілісного майнового комплексу, в установленому порядку відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію (роботи, послуги) (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що регіональне відділення Фонду державного майна, як орган, уповноважений здійснювати управління державним майном, не включеним до статутного капіталу ВАТ «Автоливмаш», не залучалось до підготовки договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш», не було стороною договору і не укладало жодних договорів з покупцями, а ВАТ «Автоливмаш», яке не є власником державного майна цивільної оборони і не має повноважень щодо управління цим майном, то відповідно воно не могло передати державне майно покупцям цілісного майнового комплексу, без згоди відповідача, вказані дії позивач міг вчинити лише всупереч вищенаведеним нормам закону.

З огляду на це, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що у регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській області відсутні будь-які законні підстави вчиняти дії по передачі обєктів цивільної оборони новим власникам цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш» без їхньої згоди та вимагати від них виконання зобов'язань щодо утримання об'єктів цивільної оборони, які не увійшли до статутного капіталу товариства під час приватизації.

Щодо тверджень позивача (апелянта) на ту обставину, що відповідно до рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.11.2006 року по справі № 3/196 встановлено, що всі права і обовязки ВАТ «Автоливмаш» (в т.ч. і обовязки по збереженню позастатутного майна) перейшли до правонаступників, то суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до п. 8.4 договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу ВАТ «Автоливмаш» Продавець здійснює контроль за дотриманням умов договору та виконання зобов'язань за цим договором. Відповідальність покупців за невиконання умов договору передбачено п. 9.4 договору, а відтак судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що в такому разі, належним способом захисту порушених, на думку позивача, прав є звернення з вимогами про зобов'язання покупців виконати обовязок по утриманню майна цивільної оборони, шляхом укладення договору безоплатного зберігання.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд першої інстанції підставно вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Автоливмаш» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року по справі № 2а-3622/12/0970 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2015 року