Справа № 503/44/15-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 503/44/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гура А.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченко К.В

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 6 травня 2015р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області про визнання рішення незаконним та зобовязання призначити, нарахувати та виплатити пенсію на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області (далі УПФУ) про визнання незаконним рішення №10 від 4 грудня 2014р. та зобовязати УПФУ призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 2 січня 1986р. прийнятий на посаду акумуляторника на шахту «Загнітково» підземний повний робочий день, з 1 лютого 1991р. переведений акумуляторником на державне підприємство «Гірняк» з підземними умовами праці з повним робочим днем. В подальшому дане підприємство реорганізовано в МДП «Гірняк». 1 лютого 1997р. ОСОБА_2 звільнений з роботи за особистим бажанням.

У листопаді 2014р. ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Між тим, УПФУ рішенням №10 від 4 грудня 2014р. відмовило позивачу у призначенні відповідної пенсії. Причиною такої відмови є відсутність атестації робочого місця, яка б підтверджувала зайнятість працівника на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком №1 протиправною, такою, що порушує його законні права та інтереси. Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 6 травня 2015р. адміністративний позов задоволено у повному обсязі, визнано незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області (рішення №10 від 4 грудня 2014р.) в призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_2 з 21 грудня 2014р. за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.»а» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», як особі, що досягла віку 50 років, має загальний стаж роботи понад 28 років, з яких більше 11 років спеціального стажу роботи на посадах з підземними умовами праці при повному робочому дні, передбаченими Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.197КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок щодо проведення атестації робочих місць покладений на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, факт роботи за фахом підтверджується записами трудової книжки та довідками з підприємств, де він працював на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_2 з 2 січня 1986р. прийнятий на посаду акумуляторника на шахту «Загнітково» підземний повний робочий день на підставі наказу №101 від 24 грудня 1985р.; 1 лютого 1991р. позивач переведений акумуляторником на державне підприємство «Гірняк» з підземними умовами праці з повним робочим днем на підставі наказу №14 від 1 лютого 1991р.; з 2 лютого 1991р. ОСОБА_2 прийнятий по переводу в МДП «Гірняк» акумуляторником з повним робочим днем підземні умови праці на підставі наказу №2 від 1 лютого 1991р Позивач звільнився з роботи 1 лютого 1997р. за особистим бажанням (а.с.11-13).

Таким чином, позивач має загальний трудовий стаж понад 28 років, з яких 11 років це робота з підземними умовами праці, де він був задіяний на підземних роботах повний робочий день на посадах, передбачений Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України.

У листопаді 2014р. ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Між тим, УПФУ рішенням №10 від 4 грудня 2014р. відмовило позивачу у призначенні відповідної пенсії. Причиною такої відмови є відсутність атестації робочого місця, яка б підтверджувала зайнятість працівника на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (а.с.10).

Перевіряючи правомірність прийнятого пенсійним фондом рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. «а» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах за списком №1 мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, і за результатами атестації робочих місць (після введення в дію постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992р. за №442), проведення якої передбачає, зокрема санітарно-гігієнічні дослідження виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, за якими підтверджується право працівника на пільги та компенсації, повязані із зайнятістю в несприятливих умовах праці.

Згідно п.2 Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005р.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження правомірності своїх вимог щодо призначення пільгової пенсії позивач надав УПФУ трудову книжку в якій чітко зазначено, що ОСОБА_2 в період з 02.01.1986р. по 01.02.1997р. працював акумуляторником з повним робочим днем з підземними умовами праці шахти Загнітків та довідки, які уточнюють особливий характер роботи позивача.

У оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що однією з умов призначення пенсії за Списком №1 є результати атестації робочого місця, яка б підтверджувала зайнятість працівника на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Робоче місце позивача з 22 серпня 1992р. по 1 лютого 1997р. не було атестоване, компетентний висновок про умови роботи позивача за цей період відсутній.

Так, згідно пунктів 1,2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992р. №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форми власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоровя працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Тобто, працюючи акумуляторником на шахті Загнітків, ОСОБА_2 не мав права ініціювати питання про проведення атестації робочих місць за умовами праці, оскільки це прерогатива виключно керівництва підприємства.

Тому, судова колегія вважає за необхідне на підставі вимог п.2 ч.1 ст.244-2КАС України відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, на підставі вищенаведених фактів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що діючим законодавством України обовязок проведення атестації робочих місць покладений на керівників підприємств, а тому її не проведення з боку керівництва підприємства на якому працював позивач не може бути безперечною підставою відмови у призначенні такому працівнику пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Виходячи з наведеного, вимоги позивача щодо призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №1 є цілком законними, такими що підлягають задоволенню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кодимському районі Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 6 травня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

ОСОБА_1