Справа № 2-а-7423/11
Суддя: Петунін І. В.
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-7423/11
Справа № 2а-7423/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року суддя Димитровського міського суду Донецької області Петунін І.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги дітям війни. В обґрунтування вимог вказав, що він народився 20.09.1937 року і відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни. Згідно статті 6 зазначеного Закону він має право на щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30 % від розміру мінімальної пенсії за віком, але в порушення зазначеного Закону відповідач виплачує йому як дитині війни щомісячно підвищення до пенсії лише в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, чим порушує його права, визначені законом. Вказуючи на те, що дії відповідача є неправомірними, позивач просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області щодо відмови в виплаті йому як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та зобовязати управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області нарахувати йому, як дитині війни, недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 02 березня 2011 року по день розгляду справи.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач народився 20.09.1937 року відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV має статус дитини війни. Позивач знаходиться на персоніфікованому обліку пільгової категорії громадян в УПФУ в місті Димитров Донецької області та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією паспорта громадянина України, копією пенсійного посвідчення на імя позивача (а.с.5-11).

Відповідно до статті 6 Закону № 2195-ІV, який набрав чинність з 1 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року № 966-IV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Тому при визначенні розміру підвищення відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" визначено, що розмір мінімальної пенсії за віком з січня 2010 року становить 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень. Статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визначено, що розмір мінімальної пенсії за віком з січня 2011 року становить 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Згідно даних відповідача, позивачу у спірному періоді щомісячно сплачується підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 49 гривень 80 копійок, що становить 10 відсотків від підвищення, визначеного статтею 6 Закону України № 2195-1У, яка є чинною на час розгляду справи і дія якої не обмежена і не зупинена жодним нормативно-правовим актом.

Постановляючи рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими Законами України, не може бути скасоване чи звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до вимог законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Тому, вирішуючи вимоги позивача щодо сплати позивачу конкретної суми підвищення до пенсії за період, вказаний нею в позові, суд, виходячи з положень статей 11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що в даному випадку адміністративний позов може містити лише вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, а не вимоги щодо стягнення недоотриманої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни у конкретно визначеній грошовій сумі, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо нарахування такої соціальної допомоги. Тому належним способом захисту права позивача, на думку суду, є зобовязання управління Пенсійного Фонду України в місті Димитров Донецької області нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із зазначенням певного періоду здійснення такого перерахунку.

Згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою зазначеної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Адміністративний позов, поданий після шестимісячного строку, відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Вирішуючи питання про межі періоду нарахування та здійснення виплат, суд виходить з наступного.

Згідно Закону України № 3491-VI від 14 червня 2011 року Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, який набрав чинності 19 червня 2011року, Прикінцеві положення зазначеного Закону доповнені пунктом четвертим, згідно якого встановлено, що у 2011 році норми статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Пунктом 6 Постанови КМУ від 06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», вказана виплата встановлена у розмірі 49,80 грн. Оскільки Законом України Про Державний бюджет України на 2011 рік, кошти на фінансування витрат, повязаних із фінансовим забезпеченням державних соціальних гарантій, встановлених Законом України Про соціальний захист дітей війни, не передбачені, а вказана постанова КМУ набрала чинності 23.07.2011р., суд вважає за необхідне період нарахування та здійснення виплат, як дитині війни, обмежити 22.07.2011 року відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік та п.6 постанови КМУ від 06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, то ухвалою судді від 05.09.2011р. в частині вимог позивача щодо визнання дій УПФУ в м.Димитров та нарахування недоплаченої соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.02.2011 року до 02.03.2011 року залишено без розгляду.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 02.03.2011 року по 22.07.2011 року.

Керуючись ст.ст.11, 17-18, 99-100, 158-163, 1832, 185-186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги дітям війни задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в місті Димитров Донецької області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 02 березня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України в місті Димитров Донецької області здійснити нарахування на користь ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виходячи з розміру, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і провести відповідні виплати за період з 02 березня 2011 року по 22 липня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.В.Петунін