Справа № П/811/1539/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
08 квітня 2015 рокусправа № П/811/1539/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.
суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_1 про поновлення на службі,-

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (далі відповідач) в якому просив:

- визнати протиправним рішення та дії ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 щодо відхилення подання Кіровоградської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 15 квітня 2014 року за №510 вих.-14, викладене у відповіді на подання цього ж ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 29 квітня 2014 року за №443;

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №15, пункту 11 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №58, в частині звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби та виключення її зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , як такі, що суперечать закону;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 поновити на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 прапорщика контрактної служби ОСОБА_1 .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення та дії ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 щодо відхилення подання Кіровоградської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 15 квітня 2014 року за №510 вих.-14, викладене у відповіді на подання цього ж ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 29 квітня 2014 року за №443.

Визнано незаконним та скасувати пункт 2 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №15, пункту 11 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №58, в частині звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби та виключення її із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з

апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Кіровоградською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері було проведено перевірку у ВЧ НОМЕР_2 .

Вказаною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді санітарного інструктора 1 відділення 3 групи 4 роти 2 загону у військовому званні прапорщик та перебувала в цій військовій частині на всіх видах забезпечення.

19 березня 2014 року до військової частини НОМЕР_2 надійшло розпорядження ТВО начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 №248/30 Про мобілізацію. На підставі зазначеного розпорядження військова частина НОМЕР_2 перейшла на штат воєнного часу.

Цього ж дня, ОСОБА_1 подала рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якого просила звільнити її з військової служби за контрактом як військовослужбовця жінку, яка має дітей, віком до 16 років (а.с. 58).

19 березня 2014 року, наказами командира військової частини НОМЕР_2 №15 та № 58 (а.с. 20-22), прапорщика ОСОБА_1 звільнено з подальшим виключенням із списків особового складу частини.

15 квітня 2014 року на адресу командира військової частини НОМЕР_2 , позивачем винесено подання, яким, зокрема, вимагалось скасувати пункт 2 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №15, пункту 11 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №58, в частині звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби та виключення її з списків особового складу частини, як такі, що суперечать закону та поновлення порушених прав колишнього військовослужбовця прапорщика ОСОБА_1 (а.с. 10-15).

Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2014 року №443 подання Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відхилено (а.с. 16-19).

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, а також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та віднесені до категорії спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Крім того, дії позивача мають відповідати Закону України Про прокуратуру.

Зокрема, ст. 20 даного Закону передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: 1) вносити подання; 2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати

досудове розслідування; 3) звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Стаття 23 Закону передбачає, що у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо: 1) визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; 2) визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; 3) визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Як визначено ст. 35 Закону, прокурор має рівні права з іншими учасниками процесу.

Підстави для вступу у справу, а також обсяг і межі повноважень прокурора у судовому процесі визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

За наявності передбачених даною нормою підстав, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним

законом, в т.ч.,: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями), (ст.36-1 Закону України Про прокуратуру).

У відповідній редакції наведений Закон діяв на час звернення прокурора до суду з даним позовом.

Частиною 2 ст. 60 КАС України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Таким чином, законодавцем визначено, що прокурор може звернутися до адміністративного суду як позивач лише в інтересах держави та за відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду. За відсутності цієї обов`язкової умови прокурор може звертатися до адміністративного суду лише з метою представництва інтересів громадянина за наявності доказів, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

З позовом, що підлягав розгляду, прокурор звернувся як позивач. При цьому, прокурором фактично оскаржується акт індивідуальної дії, який стосується прав та інтересів гр. ОСОБА_1 під час проходження та звільнення з публічної служби. Доказів наявності звернення ОСОБА_1 до прокурора щодо захисту порушених прав, як і доказів, які підтверджують неможливість даної особи самостійно здійснювати представництво своїх інтересів, в матеріалах справи не міститься. Також гр. ОСОБА_1 не реалізувала своє право на звернення до суду за захистом, в тому числі шляхом подачі самостійної вимоги на предмет спору у даному судовому провадженні.

З огляду на викладене вбачається, що як матеріальним так і процесуальним законами не передбачено право прокурора на звернення до суду як позивача з позовом щодо оскарження акту індивідуальної дії відносно третьої особи. Також позивач не конкретизував в межах ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 60 КАС України який державний інтерес підлягає захисту згідно пред`явленого позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що орган державної влади має діяти лише в межах повноважень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не вбачається порушень інтересів держави, відповідно позов є безпідставним.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача з приводу відхилення подання Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, колегія суддів звертає увагу, що за приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі відхилення подання прокурора, прокурор може звертатися до суду лише з визначених даною нормою питань, тобто з питань визначення незаконним/протиправним акта /рішення, що підлягало прокурорській перевірці, а також щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії/ утриматися від їх вчинення, тобто з вимогами щодо усунення виявлених під час перевірки порушень у певний спосіб.

Наведені підстави звернення до суду є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягають, а отже зазначена вимога позивача також є безпідставною та такою, що суперечить вищенаведеним приписам законодавства України.

Крім того, порушуючи питання перед судом про протиправність рішень та дій щодо відхилення подання, а відповідно розгляд останнього у певний безальтернативний спосіб, і на що не звернув уваги суд першої інстанції, прокурор фактично знівелював приписи вказаної норми закону, наділивши вказаний акт реагування (подання) імперативним характером.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим суд припустився порушень норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, тому як відповідачем в апеляційній скарзі ставилось питання про скасування рішення суду першої інстанції і залишення позову без розгляду, тоді як відповідні підстави передбачені нормами КАС для залишення позову без розгляду - відсутні, а відповідно постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволені позову Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_1 про поновлення на службі скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай