Справа № 522/18528/13-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/18528/13-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Мамедової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадської організації «Автостоянка «Волна» на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом громадської організації «Автостоянка «Волна» до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2013р. громадська організація «Автостоянка «Волна» звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень Одеської міської ради від 28.01.2005 року №№ 3719-IV, 3718-IV, 3714-IV, 3751-IV, 3716-IV.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі п. 4 рішення виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації від 16.09.1988р. №470 „Про реєстрацію уставу кооперативу „Іскра" при ДЕУ Суворовського району" земельна за адресою вул. Кишинівська кут вул. Ростовської була надана в тимчасове користування кооперативу „Іскра".

В подальшому, розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 15.01.2002 р. № 20/1 „Про передачу ГОА Асоціація „Суворовець" для експлуатації стоянки „Волна" Суворовській районній раді ветеранів (війни, праці, військової служби та органів правопорядку) м. Одеси, ця автостоянка була передана Суворовській раді ветеранів по вул. Кишинівська, 2-а з подальшим оформленням відповідних документів.

Земельна ділянка знаходиться у зоні індивідуальної житлової забудови на місці відкритої автостоянки „Волна" у межах вулиць 2-а ОСОБА_6 кут вул. Керченської, вул. Ростовська кут вул. Кишинівської.

Разом з тим, рішенням Одеської міської ради №3716-IV від 28 січня 2005 року був затверджений проект відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0500га за адресою: м.Одеса, вул.Ростовська, 65-б, гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. /а.с.21-22/

Рішенням Одеської міської ради №3719-IV від 28 січня 2005 року був затверджений проект відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0768га за адресою: м.Одеса, вул.Керченська, 58, гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. /а.с.9-10/

Рішенням Одеської міської ради №3714-IV від 28 січня 2005 року був затверджений проект відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000га за адресою: м.Одеса, вул. 2-а ОСОБА_6, 1-а, гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. /а.с.15-16/

Рішенням Одеської міської ради №3751-IV від 28 січня 2005 року був затверджений проект відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0889га за адресою: м.Одеса, вул.Керченська, 62, гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. /а.с.18-19/

Рішенням Одеської міської ради №3718-IV від 28 січня 2005 року був затверджений проект відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0563га за адресою: м.Одеса, вул. Керченська, 64, гр. ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. /а.с.12-13/

Про зазначені рішення позивачу стало відомо в квітні 2013 року відповідно до повідомлень департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради. /а.с.8-22/

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає оскаржені рішення органу місцевого самоврядування такими, що порушують права та інтереси щодо користування земельною ділянкою позивачем.

Так, земельна ділянка загальною площею 0,5га, розташована у межах вулиць Кишинівська і Ростовська, рішенням Суворовської районної ради народних депутатів №470 від 16.09.1988 року була передана для експлуатації Автостоянці «Іскра-4» до складу якої також входять земельні ділянки, що були передані рішеннями від 28.01.2005 року №№3716-IV, 3719-IV, 3714-IV, 3728-IV, 3751-IV Одеської міської ради у приватну власність громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Розпорядженням виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №242р від 12.03.2002р. Автостоянка «Волна», розташована на земельній ділянці площею 0,5га передана до експлуатації Суворовській районній раді організації ветеранів (війни, праці, військової служби та органів правопорядку) м.Одеси. Зазначеним розпорядженням було доручено раді ветеранів району та раді Автостоянки «Волна» вирішувати всі питання експлуатації автостоянки та призначено начальника Автостоянки «Волна» - голову ради автостоянки «Волна» - ОСОБА_7

Відповідно до п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Члени автостоянки, з метою організації та впорядкування діяльності автостоянки «Волна», вирішили обєднатися у громадську організацію та 15 травня 2002 року Автостоянка «Волна» отримала свідоцтво №1078 про реєстрацію громадського обєднання. Основною метою діяльності добровільного обєднання громадян, які мають у приватній власності індивідуальний транспорт є задоволення та захист своїх інтересів. 22 січня 2007 року ГО «Автостоянка «Волна» пройшла відповідну реєстрацію у виконавчому комітеті Одеської міської ради - .

Отже, з 1988 року на земельній ділянці площею 0,5га, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Кишинівська, 2а, розміщується Автостоянка «Волна», що на протязі двадцяти років поспіль обєднує громадян - власників автотранспортних засобів, що постійно користуються зазначеною земельною ділянкою з відома та з дозволу органу місцевого самоврядування.

Однак, частина земельної ділянки, на якій розташована автостоянка, оскарженими спірними рішеннями передана у приватну власність третім особам, які не є членами громадської організації «Автостоянка «Волна» та не користувалися земельними ділянками за призначенням - зберігання особистих автотранспортних засобів.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Так, при винесенні рішення про передачу земельної ділянки під забудову орган виконавчої влади, що його приймає, має керуватися приписами закону України «Про основи містобудування».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи містобудування» містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення відповідача прийняті без додержання законодавчих вимог щодо врахування законних інтересів та вимог громадян. Ані позивач, ані жителі прилеглих до земельної ділянки будинків не були залучені до обговорення питання вилучення у автостоянки земельних ділянок та передачі їх третім особам для будівництва та обслуговування житлових будинків.

Всупереч вимогам законодавства, земельні ділянки не були вилучені у позивача у встановленому порядку.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування України» виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Як вже зазначалося, відповідно до ч.1, 5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 143 цього Кодексу визначено, що у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням або не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, визначено ст. 144 цього Кодексу, відповідно до якої в разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання не були надані належні та допустимі докази, які б свідчили про факт нецільового використання земельної ділянки та використання її способами, які суперечать екологічним вимогам у розумінні положень ст. 141 Земельного Кодексу України.

Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем дотримано порядок припинення права користування земельними ділянками, визначений ст. 144 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 38 цього Кодексу, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 39 цього Кодексу передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно ст. 40 цього Кодексу, земельна ділянка, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вважається присадибною ділянкою, що характеризується специфічним правовим режимом і своїм місцем розташування. При цьому, основне цільове призначення присадибних ділянок, як складових частин земель житлової і громадської забудови, пов'язане із спорудженням на цих ділянках відповідних об'єктів нерухомості.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням специфічного правового режиму земельної ділянки, наданої позивачу у 1988 році для діяльності автостоянки, відповідач не мав права припиняти її право користування з наведених в оскаржуваному рішенні підстав.

До того ж, землевпорядна документація по відведенню спірних земельних ділянок третім особам із земель, що знаходяться у користуванні позивача містить у собі значні порушення. Зокрема, невідповідність дат надання узгоджень відповідних органів влади та містить неправдиву інформацію з приводу того, що на час обстеження земельні ділянки вільні, в тому числі від забудови, відведення земельних ділянок планується за рахунок земель Одеської міської ради, не наданих і не переданих у користування, відведення земельних ділянок не вплине на використання суміжних земельних ділянок.

Однак, зазначене не відповідає дійсним обставинам та землекористуванню, що склалося на протязі більш ніж 20 років, що свідчить про те, що фактичне обстеження земельних ділянок не здійснювалося, а тому технічна документація по відведенню третім особам земельних ділянок виконана з порушеннями земельного законодавства та була протиправно затверджена рішеннями Одеської міської ради.

Крім того, відповідно до висновків державних землевпорядних експертиз, що містяться у кожному із розглянутих проектів відведення земельних ділянок, до проектів відведення не були додані правові підстави надання вільних земельних ділянок, що не було виправлено й на час затвердження проектів рішеннями Одеської міської ради та надання державних актів на право приватної власності. Більш того, у кожному з висновків вказується про необхідність доопрацювання нормативно-технічної документації та невідповідність наданого для експертизи проекту відведення вимогам чинного земельного законодавства, а відтак нормативно-технічна документація по відведенню кожної із визначених у позовній заяві земельних ділянок не відповідає вимогам законодавства.

Згідно ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягали, в тому числі, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» тільки позитивні висновки державної землевпорядної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією. У разі якщо обєкт експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам та правилам, він повертається на доопрацювання.

Отже, проектна технічна документація відведення земельних ділянок третім особам, яка в подальшому була затверджена рішеннями Одеської міської ради, фактично не пройшла державної експертизи, а відтак Одеська міська рада не мала передбаченого законом права та підстав для затвердження проекту відведення земельних ділянок.

За таких обставин, на підставі викладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про правомірність оскаржених рішень Одеської міської ради.

Оскільки, судом першої інстанції при вирішенні справи помилково застосовано норми матеріального права, тому в порядку ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадської організації «Автостоянка «Волна» задовольнити, постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою визнати протиправними та скасувати рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №№3719-IV, 3718-IV, 3714-IV, 3751-IV, 3716-IV.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: О.І. Шляхтицький