Справа № 804/19732/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 рокусправа № 804/19732/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року у справі № 804/19732/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прод-Ресурс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прод-Ресурс» (далі - ТОВ «Прод-Ресурс») 28 листопада 2014 року звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві (далі - ДПІ у Печерському районі), третя особа - Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, з урахуванням уточнень, згідно з яким просить:

- визнати протиправним рішення відповідача, яке оформлено листом № 28274/10/26-55-10-02-10 від 18 червня 2014 року, щодо розірвання в односторонньому порядку договору «Про визнання електронних документів» укладеного з ТОВ «Прод-Ресурс»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не прийняття як податкової звітності декларації з ПДВ за вересень 2014 року з додатками до неї поданої ТОВ «Прод-Ресурс» засобами електронного звязку в електронній формі 17 жовтня 2014 року;

- зобовязати відповідача прийняти податкову звітність - декларацію з ПДВ за вересень 2014 року з додатками до неї поданої ТОВ «Прод-Ресурс» засобами електронного звязку в електронній формі датою її фактичного отримання, а саме: 17 жовтня 2014 року;

- зобовязати відповідача відобразити показники податкової звітності декларації з ПДВ за вересень 2014 року з додатками до неї ТОВ «Прод-Ресурс» в картці особового рахунку з ПДВ.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішення відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору «Про визнання електронних документів» від 27 червня 2013 року № укладеного з ТОВ «Прод-Ресурс», яке оформлено листом № 28274/10/26-55-10-02-10 від 18 червня 2014 року, є протиправним, оскільки підстав для розірвання договору, вказаних у п.4 розділу 6 договору, не було. Зазначає, що позивач не змінював місця своєї реєстрації, податкова декларація позивача з ПДВ за вересень 2014 року оформлена згідно з нормами Податкового кодексу України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення ДПІ у Печерському районі, яке оформлене листом № 28274/10/26-55-10-02-10 від 18 червня 2014 року, щодо розірвання в односторонньому порядку Договору «Про визнання електронних документів» від 27 червня 2013 року № НОМЕР_1 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прод-Ресурс».

Визнано протиправним не прийняття ДПІ у Печерському районі податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року товариства з обмеженою відповідальністю «Прод-Ресурс», яке оформлено листом № 28274/10/26-55-10-02-10 від 18 червня 2014 року.

Визнано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014 року з додатками 5 та 6 ТОВ «Прод-Ресурс» такою, що подана у день її фактичного отримання ДПІ у Печерському районі у м. Києві 17 жовтня 2014 року.

Зобовязано ДПІ у Печерському районі відобразити показники податкової декларації з ПДВ за вересень 2014 року з додатками 5 та 6 до неї ТОВ «Прод-Ресурс» в картці особового рахунку з ПДВ.

В задоволені іншої частини позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що відмова у прийнятті податкової звітності є правомірною, оскільки причиною такої відмови була відсутність платника податків за місцезнаходженням. Крім того, податковий орган наділений повноваженнями щодо одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що між ТОВ «Прод-Ресурс» та ДПІ у Печерському районі укладено договір «Про визнання електронних документів» № від 27 червня 2013 року, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Договір надає платнику податків можливість, а не зобов'язує його подавати до органу ДПС податкові документи у електронному вигляді, якщо інше не передбачено законом (п.2).

Відповідно до листа ДПІ у Печерському районі від 18 червня 2014 року №28274/10/26-55-10-02-10, повідомлено позивача про розірвання договору «Про визнання електронних документів» від 27 червня 2013 року № в односторонньому порядку, оскільки місцезнаходження ТОВ «Прод-Ресурс» за податковою адресою не встановлено. В якому зазначено, що зобовязання сторін визначених договором № від 27 червня 2013 року припиняються, а податкова звітність, подана засобами телекомунікаційного звязку, вважається не поданою (а.с.99).

Відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження від 28 серпня 2014 місцезнаходження ТОВ «Прод-Ресурс» за податковою адресою не встановлено (а.с.101).

17 жовтня 2014 року ТОВ «Прод-Ресурс» засобами електронного зв'язку було направлено контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2014 року та додаток №5 Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до податкової декларації з податку на додану вартість, які отримані відповідачем, що підтверджується квитанціями №2 (а.с.25,26).

Зазначена податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2014 року та додаток №5 Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до податкової декларації з податку на додану вартість прийняті відповідачем із відміткою «до відома», однак не врахована як податкова звітність у зв'язку із розірванням податковим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів № від 27 червня 2013 року з причин встановлення відсутності позивача за місцем реєстрації.

Правомірність та обґрунтованість дій відповідача щодо розірвання договору про визнання електронних документів та неприйняття його податкової звітності є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п.48.2 ст.48 ПК України).

Згідно з п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому ціого пункту посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до приписів п.48.4 ст.48 ПК України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період

Згідно з п. 49.8. ст. 49 Податкового Кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п.49.11 ст.49 ПК України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобовязаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Підсумовуючи наведені положення податкового законодавства, суд приходить до висновку, що за платником податку закріплено обов'язок щодо подання податкової декларації за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 ПК України центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та яка може бути не прийнята податковим органом виключено у разі заповнення такої декларації з порушенням вимог п. 48.3 та п.48.4 ст. 48 ПК України.

Колегією суддів встановлено, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2014 року та додаток №5 Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до податкової декларації з податку на додану вартість прийняті відповідачем із відміткою «до відома», однак не врахована як податкова звітність у зв'язку із розірванням податковим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів № від 27 червня 2013 року з причин встановлення відсутності позивача за місцем реєстрації.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Оскільки позивач своєї згоди на розірвання договору «Про визнання електронних документів» не надавав і відповідного рішення судом не виносилось, - зазначений договір розірвано відповідачем в односторонньому порядку.

Проте, відповідно до вимог пункту 4 розділу 6 договору «Про визнання електронних документів», податковий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку лише у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на довідку про встановлення місцезнаходження позивача для скасування договору «Про визнання електронних документів» з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з ч.3 ст. 18 цього Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Тобто, єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у договорі про визнання електронних документів від 27 червня 2013 року № НОМЕР_1 місцезнаходженням позивача є: 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 49, прим.82, кв. 1.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, вбачається, що станом на 17 червня 2014 року місце знаходженням позивача є: 01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд.49, прим.82, кв.1 (а.с.62-63).

Зміна місцезнаходження позивача відбулась у листопаді 2014 року, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ станом на 26 листопада 2014 року та копією статуту позивача (а.с.6-24).

Таким чином, місцезнаходження позивача станом на 18 червня 2014 року, тобто станом на день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, не змінилось.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у цьому випадку цілком безпідставно зроблено висновки щодо відсутності позивача за юридичною адресою, а тому розірвання податковим органом договору про визнання електронних документів з мотивів відсутності позивача за місцезнаходженням є безпідставним, а отже безпідставною є і не врахування як податкової звітності податкової декларації у зв'язку із розірванням податковим органом в односторонньому порядку договору «Про визнання електронних документів» з причин встановлення відсутності позивача за місцем реєстрації.

Крім того, положеннями п. 7 розд. ІІІ Інструкція № 233, передбачено, що підставою для прийняття податкового документа в електронному вигляді є: його відповідність затвердженому формату (стандарту); підтвердження ЕЦП платника податків та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов, встановлених в статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис»; чинність відповідного посиленого сертифіката ключа під час накладання ЕЦП (підтверджується за допомогою позначки часу, отриманої від акредитованого центру сертифікації ключів, або якщо до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката не був закінчений або відповідний сертифікат не був скасований/ блокований).

За змістом цього ж п. 7 розд. ІІІ вказаної Інструкції, при поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися певного порядку. Зокрема, перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним (пп. 7.4 п. 7 розд. ІІІ Інструкції).

Разом з тим, підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС (пп. 7.5 п. 7 розд. ІІІ Інструкції).

Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС (пп. 7.6 п. 7 розд. ІІІ Інструкції).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, жодних документальних доказів направлення ДПІ письмових повідомлень про відмову у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за звітний період вересень 2014 року з додатками до неї сторони до суду не пред'явили.

Натомість як вбачається з квитанції № 2 подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за звітний період вересень 2014 року з додатками 5 та 6 до неї була прийнята 17 жовтня 2014 року відповідачем без зауважень.

Таким чином судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про не прийняття відповідачем повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції дослідивши наявні надані позивачем копії податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року та додаток №5 Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до податкової декларації з податку на додану вартість, вірно встановив обставини того, що зазначена декларація містить всі необхідні реквізити відповідно до ст.48 ПК України.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідачем зазначений обов'язок не виконано.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2014 року у справі № 804/19732/14- без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 15 червня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко