Справа № 2а/2370/479/2012
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2012-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/2370/479/2012

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16 лютого 2012 року Справа № 2а/2370/479/2012

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статті 106 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що вона не відповідає вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративна процесуальна правосуб’єктність визначена статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

За змістом статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів, а також документ про сплату судового збору.

Підпунктами 1 та 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 1 відсотка розміру майнових вимог, але не менше 0,1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 2 розмірів мінімальних заробітних плат; за подачу адміністративного позову немайнового характеру –в розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати.

У додатках до позовної заяви, міститься квитанція про сплату судового збору у сумі 32 грн.19 коп. як за позов немайнового характеру, враховуючи вказане суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Окремі рішення, прийняті суб’єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи, оскільки реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення розміру вартості майна особи. Відповідно оскарження такого рішення спрямовано на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»встановлено, що збільшення податковим органом зобов’язань особи з податку є втручанням у його майнові права.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч. 2, ст. 8 КАСУ).

Так, Європейський суд з прав людини дотримується такої правової позиції, що вимога про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень, що спричинятиме зміну складу майна (активів) позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

З аналізу вищезазначеного слідує, що в адміністративному позові вимоги щодо протиправності (незаконності, недійсності) рішень про визначення грошових зобов’язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення санкцій за своїм змістом, наслідками є вимогами майнового характеру.

За таких обставин позовна заява не відповідає вимогам адміністративного процесуального законодавства, а тому, згідно статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку до 23 лютого 2012р. для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Надати позивачу строк до 23 лютого 2012р. для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду: витяг з ЄДРПОУ щодо відповідача та оригінал квитанції про сплату судового збору щодо вимог майнового характеру в сумі 1 відсотку розміру заявлених майнових вимог, але не менше 0,1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 2 розмірів мінімальних заробітних плат (копії для відповідача).

Реквізити для сплати судового збору до Черкаського окружного адміністративного суду:

Роз’яснити позивачу, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.В.Трофімова