Справа № 805/1551/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

04 червня 2015 р. Справа №805/1551/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О.,

при секретарі судового засідання Мороз Н.О.,

за участю

позивача - не з'явився,

представника відповідача 1 - не з'явився,

представника відповідача 2 - не з'явився,

представника відповідача 3 - не з'явився,

під час підготовчого провадження, розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу (з обслуговування м. Красноармійськ та Красноармійського району) ГУМВС України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановив:

23 квітня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1 або МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2 або ГУМВС в області), Красноармійського міського відділу (з обслуговування м. Красноармійськ та Красноармійського району) ГУМВС України в Донецькій області (далі - відповідач 3 або Красноармійський МВ), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Дзержинського МВ, Добропільського МВ, Красноармійського МВ, УДАІ ГУМВС, НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці» в частині звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ;

- поновити позивача на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Красноармійського МВ;

- стягнути з Красноармійського МВ середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи в розмірі 32 900,00 грн. (а.с.4-6).

Ухвалою від 27 квітня 2015 року відкрито провадження у справі № 805/1551/15-а, розпочата підготовка справи до судового розгляду, призначене попереднє судове засідання (а.с.1-2).

Про дату, час і місце проведення попереднього судового засідання сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст.33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Сторони явку своїх представників не забезпечили, клопотань про відкладення попереднього судового засідання не надали.

З урахуванням наведеного та відповідно до ст.111 КАС України попереднє судове засідання проведене за відсутності представників сторін.

На підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 подана заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду (а.с.42).

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що 25 вересня 2014 року він зробив спробу скористатися позасудовим порядком вирішення спору і звернувся до начальника Красноармійського МВ з проханням направити вищому керівництву доповідну записку про скасування спірних наказів в частині його звільнення з органів внутрішніх справ.

25 вересня 2014 року така доповідна записка була надіслана на адресу начальника ГУМВС в області, повноваженого звернутися до міністра внутрішніх справ України з відповідним клопотанням.

Станом на квітень 2015 року керівництвом відповідачів 1 і 2 ніякого рішення за доповідною запискою прийнято не було.

Позивач стверджував, що оскільки розумні строки очікування рішення суб'єкта владних повноважень вичерпані, він вимушений звернутися за судовим захистом свої порушених прав.

Посилаючись на ч.4 ст.99, ст.102 КАС України, ст.ст.55, 64, Конституції України, п.п.1-2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, ОСОБА_1 просив поновити йому строк для звернення до суду.

Ухвалою від 27 квітня 2015 року розгляд клопотання про поновлення строку звернення до суду вирішено здійснити у попередньому судовому засіданні, позивачу запропоновано надати письмові пояснення із зазначення причин пропуску цього строку та подати докази на їх підтвердження (а.с.1-2).

Ухвалою від 12 травня 2015 року у попередньому судовому засіданні оголошувалася перерва для надання позивачем доказів на підтвердження причин пропуску строку для звернення до суду (а.с.55-56).

Ухвалою від 18 травня 2015 року задоволене клопотання позивача про зупинення провадження у справі з метою надання ним доказів на підтвердження причин пропуску цього строку (а.с.108-109).

Представник відповідача 2 - ГУМВС в області через відділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду (а.с.82-84, 113-114, 137-139).

Клопотання мотивовано тим, що про існування наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 позивачу стало відомо 25 вересня 2014 року. Крім того, у жовтні 2014 року позивач отримав трудову книжку, в якій у якості підстави звільнення зазначений наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с.

Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише у квітні 2015 року, тобто поза межами строку звернення до суду.

З урахуванням наведеного та на підставі ч.3 ст.99, ч.3 ст.162 КАС України представник ГУМВС в області просив залишити позовну заяву без розгляду.

Представник відповідача 3 - Красноармійського МВ через відділ діловодства та документообігу суду надав заперечення проти позову (а.с.69-73, 117-121), в яких також посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду і зазначив, що про існування спірного наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 ОСОБА_1 дізнався 25 вересня 2014 року.

В цей же день він звернувся до керівництва Красноармійського МВ з метою отримання інформації про причини та підстави свого звільнення.

Через свою необізнаність Красноармійський МВ подав до ГУМВС в області доповідну записку для з'ясування питання щодо можливо помилкового перебування позивача у переліку осіб на звільнення.

29 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу йому трудової книжки; 29 жовтня 2014 року подав заяву про видачу йому копії послужного списку для звернення до суду. Трудова книжка позивачу була видана.

Представник відповідача 3 відзначав, що ОСОБА_1 звернувся до суду через сім місяців після того, як дізнався про своє звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому будь-які документи, які б підтверджували факт оскарження свого звільнення до МВС України, до позовної заяви він не додав. Документи, які б свідчили про відмову вищого керівництва у задоволенні скарги ОСОБА_1 також відсутні.

Подача керівництвом Красноармійського МВ доповідної записки до ГУМВС в області з метою з'ясування питання щодо можливо помилкового перебування позивача у переліку осіб на звільнення не є свідченням досудового порядку врегулювання спору.

З урахуванням наведеного та на підставі ч.3 ст.99 КАС України, ст.18 Закону України «Про міліцію» представник відповідача 3 стверджував, що поважні причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду відсутні, а тому на відповідно до ст.100 КАС України подана ним позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Додатково представник відповідача 3 повідомив, що наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 надійшов до Красноармійського МВ 26 вересня 2014 року. Зміст вказаного наказу в частині, що стосується позивача, під особистий підпис до його відмова не доводився.

Наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с надійшов до Красноармійського МВ 09 жовтня 2014 року. Витяг з наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с наданий позивачу у березні 2015 року, що ним не заперечується.

На підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів, письмових пояснень відповідачів 2 і 3 та поданих ними доказів, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.53).

З 01 травня 2008 року на підставі наказу ГУМВС в області від 25 квітня 2008 року № 228о/с ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, про що свідчить запис в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (а.с.29).

29 серпня 2014 року МВС України виданий наказ за № 963 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Дзержинського МВ, Добропільського МВ, Красноармійського МВ, УДАІ ГУМВС, НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України на Донецькій залізниці» (а.с.7-27).

П.18 цього наказу передбачав звільнення капітана міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Красноармійського МВ, з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до п.66 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.16).

29 серпня 2014 року на підставі наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 МВС України виданий наказ за № 1720о/с «По особовому складу», яким капітана міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Красноармійського МВ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.28).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що 25 вересня 2014 року зі слів керівництва Красноармійського МВ йому стало відомо про існування наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963, яким його звільнено з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, відповідно до п.66 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Однак, зазначений наказ МВС України в цей день офіційно на адресу Красноармійського МВ не надходив, з вказаним наказом під особистий підпис позивача ніхто не знайомив, витяг з нього або його повний текст позивач не отримував.

У зв'язку з цим 25 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Красноармійського МВ Поляха В.В., проте останній повідомив, що не володіє інформацією з цього приводу. Цього ж дня Полях В.В. надіслав до ГУМВС в області доповідну записку, в якій пропонував залишити позивача на службі в органах внутрішніх справ (а.с.4).

25 вересня 2014 року начальником Красноармійського МВ подана доповідна записка за № 19692 на ім'я начальника ГУМВС в області, в якій зазначено, що відповідно до наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 до деяких працівників Красноармійського МВ вжито крайній захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. До переліку звільнених працівників потрапили співробітники, які за період проходження служби зарекомендували себе з позитивного боку, сумлінно виконували свої функціональні обов'язки та неодноразово проявляли свої професійні здібності. Керівник Красноармійського МВ вважав, що деякі співробітники Красноармійського МВ безпідставно включені до цього наказу, оскільки під час перебування на території Донецької області радикально налаштованих озброєних угруповань залишились вірними Присязі працівника органів внутрішніх справ, сумлінно виконували службові обов'язки та не підтримували зв'язків з сепаратистськи налаштованими громадянами. З метою збереження професійного ядра та недопущення необґрунтованого звільнення співробітників Красноармійського МВ його керівник пропонував залишити в органах внутрішніх справ низку працівників, в тому числі ОСОБА_1 (а.с.41, 68, 127).

Наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 надійшов до Красноармійського МВ 26 вересня 2014 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції та резолюція керівника відповідача 3 (а.с.7, 125).

26 вересня 2014 року ОСОБА_1 додав заяву про видачу йому трудової книжки у зв'язку з його звільненням з органів внутрішніх справ згідно з наказом МВС України від 29 серпня 2014 року № 963. Вказана заява отримана Красноармійським МВ 26 вересня 2014 року та зареєстрована за вх. № 19756 (а.с.65, 123).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що про існування наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с йому взагалі не було відомо, з цим наказом позивач ознайомлений не був (зворотній бік а.с.4).

Однак, в жовтні 2014 року позивачу видана трудова книжка серії НОМЕР_2, в якій містився запис про звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с, датований 29 серпня 2014 року (а.с.29).

Наказ МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с надійшов до Красноармійського МВ 09 жовтня 2014 року та зареєстрований в Журналі обліку нормативних документів МВС Красноармійського МВ за № 6 (а.с.78-79, 126).

29 жовтня 2014 року у Красноармійському МВ зареєстрована заява ОСОБА_1, датована 29 жовтня 2014 року, в якій позивач просив видати йому копію послужного списку для звернення до апеляційного суду м. Запоріжжя (а.с.64, зворотній бік а.с.124).

Витяг з наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с позивач отримав у березні 2015 року; про факт проведення службового розслідування, про існування висновку, складеного за результатами його проведення, та про його зміст позивач дізнався у квітні 2015 року, що зазначено у позовній заяві (а.с.4).

Докази подання ОСОБА_1 керівництву ГУМВС в області або МВС України рапорту (заяви, скарги) з приводу його звільнення з органів внутрішніх справ суду не надані.

Вирішуючи подані позивачем та відповідачем 2 клопотання по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.15 ч.1 ст.3 КАС України).

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тобто з публічної служби, отже строк звернення до адміністративного суду становить один місяць.

Судом встановлено, що про існування наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 963 та про звільнення з органів внутрішніх справ за п.66 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом позивачу стало відомо 25 вересня 2014 року. Про існування наказу МВС України від 29 серпня 2014 року № 1720о/с позивач мав дізнатися, отримавши трудову книжку, в якій міститься пряме посилання на цей акт індивідуальної дії.

За загальним правилом, яке міститься у ст.99 КАС України, початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець пов'язав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають були передбачені законом.

Позивач оспорює своє звільнення з органів внутрішніх справа за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, вважаючи його безпідставним та незаконним.

Отже, про порушення своїх прав незаконним, на думку позивача, звільненням, останній мав дізнатися у вересні 2015 року.

Із вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 23 квітня 2015 року, надавши її безпосередньо до відділу діловодства та документообігу суду (а.с.4), тобто поза межами строку, встановленого ч.3 ст.99 КАС України.

Правові наслідки пропуску строку на звернення до адміністративного суду передбачені ст.100 КАС України, відповідно до ч.1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Вказана норма кореспондується з приписами ч.5 ст.121 КАС України, згідно з якою якщо в ході підготовчого провадження суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

З метою надання позивачу можливості обґрунтувати причини пропуску строку на звернення до суду та надати докази на їх підтвердження в попередньому судовому засіданні оголошувалася перерва, провадження у справі зупинялося.

Незважаючи на це, жодних обставин, які об'єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду із вказаною позовною заявою (як то хвороба тощо), ОСОБА_1 не навів.

Посилання позивача на той факт, що він не був ознайомлений з оспорюваними наказами під особистий підпис, не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку звернення до суду, оскільки норми КАС України не пов'язують початок перебігу цього строку саме з моментом ознайомлення особи під її особистий підпис з наказами про звільнення.

Той факт, що ОСОБА_1 не було ознайомлено під особистий підпис з оспорюваними наказами, не є обставиною, яка об'єктивно унеможливлювала своєчасне звернення до суду. З метою реалізації права на судовий захист позивач мав можливість скористатися передбаченими КАС України інститутами забезпечення доказів (в тому числі ще до відкриття провадження у справі), а також витребування доказів.

З приводу послання позивача на те, що ним був використаний досудовий порядок врегулювання спору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Загальні підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу в запас (з постановкою на військовий обік) визначені п.п.63, 64 Положення № 114, до таких підстав крім іншого належить звільнення за порушення дисципліни (пп. «є» п.63 та пп. «є» п.64 цього Положення).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут) затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV і визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни, яка полягає у дотриманні особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділі та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, про що свідчать ч.1 ст.1, ст.2 Дисциплінарного статуту.

Види дисциплінарних стягнень визначені ст.12 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Ч.1 ст.20 Дисциплінарного статуту встановлено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Ч.1 ст.21 Дисциплінарного статуту передбачають, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

П.66 Положення № 114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п.62 цього Положення.

Системний аналіз правових норм, які містяться у пп. «є» п.63, пп. «є» п.64, п.66 Положення № 114, ст.ст.1, 2, 12 Дисциплінарного статуту, зумовлює висновок, що за вчинення працівниками міліції порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, найбільш суворим з яких є звільнення. Скоєння особою вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для припинення служби в органах внутрішніх справ. Саме ж припинення служби відбувається у формі звільнення.

Таким чином, у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ за п.66 Положення № 114, правові норми, що містяться у ст.ст.13-21 Дисциплінарного статуту та визначають права начальників щодо накладення дисциплінарних стягнень, порядок накладення дисциплінарних стягнень, строки накладення дисциплінарних стягнень, виконання та зняття дисциплінарних стягнень, правові наслідки накладення дисциплінарних стягнень та порядок їх оскарження, не підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 Положення № 114.

Звільнення позивача не є наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення, а тому положення ст.ст.20-21 Дисциплінарного статуту, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався таким порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, можливість застосування ч.4 ст.99 КАС України, на яку посилається позивач, обумовлена наявністю двох обставин: по-перше, досудовий порядок вирішення спору має бути передбачений законом; по-друге, особа використала такий порядок.

Досудовий порядок оскарження звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, законом не передбачений, а доповідна записка керівника Красноармійського МВ від 25 вересня 2014 не може розцінюватися як докази використання ОСОБА_1 досудового порядку врегулювання спору.

З приводу посилання ОСОБА_1 на ст.ст.55, 64 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп в контексті його права на доступ до суду, суд відзначає наступне.

Право особи на судовий захист гарантується ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В п.62 рішення від 19 квітня 2007 року у справі «Vilho Eskelinen and Others v. Finland» Європейський Суд з прав людини зазначив, що в принципі не може бути виправданням виключень з гарантій ст.6 звичайного трудового спору на підставі специфічного характеру відносин між конкретним державним службовцем і відповідною державою. Відтак, прийнятним вважатиметься застосування в таких випадках ст.6. Саме держава-відповідач повинна буде довести, по-перше, що заявник-державний службовець не мав права на розгляд його справи в суді відповідно до національного права, і, по-друге, що виключення права з-під дії статті 6 для державного службовця є виправданим.

У п.22 рішення від 11 лютого 2008 року у справі «Мітін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції у «цивільному» аспекті має застосовуватися до всіх спорів, які стосуються державних службовців, якщо національне законодавство не виключає можливості звернення до суду осіб, що обіймають певні посади, чи категорій працівників, про яких йдеться, і таке виключення базується на об'єктивних підставах.

Зважаючи на те, що право осіб рядового і начальницького складу на оскарження свого звільнення з органів внутрішніх справ в судовому порядку прямо передбачено законодавством України, на таких осіб поширюються гарантії ст.6 Конвенції.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п.п.22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», п.63 рішення від 26 липня 2005 року у справі «Podbielski and PPU Polpure v. Poland», п.36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Golder v. the United Kingdom», п.37 рішення від 29 липня 1998 року у справі «Guйrin v. France», п.45 рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain»), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Таким чином, обмеження права ОСОБА_1 на розгляд та вирішення його справи по суті внаслідок пропуску строку звернення до суду передбачено законом, а саме ст.100 КАС України, має легітимну мету - забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, та є пропорційним, зважаючи на семимісячне зволікання позивача з реалізацією права на судовий захист за відсутності об'єктивних причин, які б перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

З приводу посилання позивача на приписи ст.102 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Водночас правила ст.102 КАС України не поширюються на строки звернення до адміністративного суду, що передбачено ч.4 ст.102 цього Кодексу.

Оцінивши в сукупності повідомлені сторонами обставини та надані ними докази, суд дійшов висновку про неможливість визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, а тому подана ОСОБА_1 позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п.15 ч.1 ст.3, ст.8, ст.49, ст.51, ч.ч.1, 3 ст.99, ст.100, ст.110, ст.111, п.1 ч.1, ч.5 ст.121, ст.160, ст.165, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, -

ухвалив:

1. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до адміністративного суду - залишити без задоволення.

2. Клопотання представника відповідача 2 - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

3. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Красноармійського міського відділу (з обслуговування м. Красноармійськ та Красноармійського району) ГУМВС України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

4. Ухвала постановлена, складена і підписана у нарадчій кімнаті.

5. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

6. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

7. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.