Справа № 818/225/15
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 р.Справа № 818/225/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 818/225/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, в якому просила суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року №/2189 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 (п"ятсот десять) грн.; №/2190 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30525 (тридцять тисяч п"ятсот двадцять п"ять) грн. 24 коп.; №/2188 про збільшення грошового зобов"язання з податку на додану вартість в розмірі 50916 (п"ятдесят тисяч дев"ятсот шістнадцять) грн. 25 коп.;№/2193 про застосування штрафних санкцій в розмірі 01 грн.; №/2186 про застосування штрафних санкцій в розмірі 82512 (вісімдесят дві тисячі п"ятосот дванадцять) грн. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1; визнати протиправною і скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року № Ф-/2194 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування в сумі 47606 (сорок сім тисяч шістсот шість) грн. 65 коп.; визнати протиправним і скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року № /2196 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 5786 (п"ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року №/2189 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 (п"ятсот десять) грн.; №/2190 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30525 (тридцять тисяч п"ятсот двадцять п"ять) грн. 24 коп.; №/2188 про збільшення грошового зобов"язання з податку на додану вартість в розмірі 50916 (п"ятдесят тисяч дев"ятсот шістнадцять) грн. 25 коп.; №/2193 про застосування штрафних санкцій в розмірі 01 грн.; №/2186 про застосування штрафних санкцій в розмірі 82512 (вісімдесят дві тисячі п"ятосот дванадцять) грн. фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Визнано протиправною і скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року № Ф-/2194 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування в сумі 47606 (сорок сім тисяч шістсот шість) грн. 65 коп.

Визнано протиправним і скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 16 січня 2015 року № /2196 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 5786 ( п"ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску.

Відповідач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача та представник відповідача у судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог статті 41 КАС України 10.06.2015 року фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на підставі акту перевірки № 5069/18-19-17-01-17//206 від 18.12.2014 року (а.с. 28-44) 16 січня 2015 року податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення №/2189 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 (п"ятсот десять) грн.; №/2190 про збільшення грошового зобов"язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30525 (тридцять тисяч п"ятсот двадцять п"ять) грн. 24 коп.; №/2188 про збільшення грошового зобов"язання з податку на додану вартість в розмірі 50916 (п"ятдесят тисяч дев"ятсот шістнадцять) грн. 25 коп.; №/2193 про застосування штрафних санкцій в розмірі 01 грн.; №/2186 про застосування штрафних санкцій в розмірі 82512 (вісімдесят дві тисячі п"ятосот дванадцять) грн. ( а.с.56-57, 58-59,61-62).

Також винесена вимога № Ф-/2194 про необхідність сплати позивачкою суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування в сумі 47606 (сорок сім тисяч шістсот шість) грн. 65 коп. та прийняте рішення № /2196 про застосування штрафних санкцій в розмірі 5786 (п"ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. за донарахування своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску ( а.с.60, 66).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що позивач, здійснюючи вид діяльності, не зазначений у свідоцтві платника єдиного податку, а саме: надання в оренду нерухомого майна, не перейшла з наступного звітного періоду на загальну систему оподаткування. Крім того, перебуваючи на 2-ій групі платника єдиного податку, надавала послуги суборенди нежитлових приміщень платнику податків, який знаходився на загальній системі оподаткування. Тобто вчинила одночасно два порушення, кожне з яких зобов'язувало її перейти на загальну систему оподаткування з 01.04.2012 року. На підставі таких висновків контролюючим органом здійснені донарахування позивачці відповідно до норм, які регулюють діяльність фізичних осіб-підприємців, що знаходяться на загальній системі оподаткування.

Позивач не погодився із такими діями податкового органу та звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновок податкового органу про необхідність переходу позивачем на загальну систему оподаткування з 01.04.2012 року є необґрунтованим, а тому рішення відповідача про донарахування і визначення грошових зобов»язань як для платника податків, що знаходиться на загальній системі оподаткування, є протиправними та підлягають скасуванню.

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що внаслідок порушення позивачем п.п.2 п.291.4 статті 291 ПК України останній мав перейти на загальну систему оподаткування з 01.04.2012 року та звітувати, сплачувати податки та дотримуватись інших вимог, передбачених для загальної системи оподаткування, а тому рішення податкового органу, прийняті на підставі порушень позивачем податкового законодавства, є правомірними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Колегією суддів встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, є платником єдиного податку 2-ї групи ( а.с.72,73, 74-75).

Відповідно до умов договорів оренди користується належними комунальному закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» нежитловими приміщеннями з метою розміщення аптеки та для надання медичних послуг ( а.с. 45-46, 47-48, 49-50).

Відповідно до договору суборенди від 26 березня 2007 року (а.с. 53-54,55) позивачка передала в користування приватному підприємству «Флоріс», що знаходиться на загальній системі оподаткування, нежитлове приміщення, площею 88 кв.м.

Колегія суддів зазначає, що правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначаються главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 2 п.291.4 ст.291 Кодексу до другої групи суб'єктів господарювання, що застосовують спрощену систему оподаткування, відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

Пункт 291.5 ст.295 Податкового кодексу України містить вичерпний перелік суб'єктів господарювання, які не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп. При цьому підпунктом 291.5.3 передбачено, що не можуть бути платниками єдиного податку фізичні особи підприємці, які надають в оренду, зокрема, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 кв.м.

Відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми. Відповідно до підпункту 298.2.3. пункту 298.3 ст.298 пп.7) Кодексу (в редакції станом на 23.10.2013 року) платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у свідоцтві платника єдиного податку - фізичної особи підприємця, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювались такі види дільності.

З 24.10.2013 року п.п.7) зобов'язує платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку.

При цьому пунктом 2 підрозділу 8 розділу ХХ (Перехідні положення) встановлено, що у 2012 році норми підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.3 ст.298 Податкового кодексу України не застосовуються.

Відповідно до п.294.1 ст.294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку другої групи, починаючи з 2013 року є календарний рік.

За таких обставин, колегія суддів погодується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності обов'язку переходу позивачем на загальну систему оподаткування з підстав, визначених підпунктом 7 підпункту 298.2.3. пункту 298.3 ст.298 Податкового кодексу України як з 01.04.2012 року (про що зазначено в акті перевірки), так і з 01.04.2013 року (про що зазначено в письмових запереченнях відповідача). Так, під час надання позивачкою послуг по наданню в оренду нерухомого майна в 2012 році вказана норма не застосовувалась, відповідно відсутній факт вчинення порушення. В 2013 році податковий (звітний) період для позивачки становив рік, і, відповідно обов'язок перейти на сплату інших податків і зборів, виник з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювались такі види дільності, тобто з 01.01.2014 року. В 2014 році позивачка мала право здійснювати такий вид діяльності як надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.74-75).

Також, безпідставними є посилання податкового органу на положення підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 ст.298 Податкового кодексу України як на підставу для переходу на загальну систему оподаткування у зв'язку з тим, що позивачка надавала в суборенду нежитлове приміщення планику податків, який перебував на загальній системі господарювання. Так, зазначена норма визначає обов'язок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування у двох випадках: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування та у разі невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання. Проте, відповідачем не зазначено, який вид діяльності, що здійснювала позивачка, не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування з огляду на вимоги підпункту 291.5 ст.291 Податкового кодексу України. Так само відповідачем не вказано, в чому полягає невідповідність діяльності позивачки як фізичної особи - підприємця вимогам організаційно-правових форм такого господарювання.

Також колегія суддів погоджується з висновком, що платник єдиного податку другої групи, який надає в оренду нежитлове приміщення площею менше 300 кв.м., порушує умови перебування в другій групі, оскільки зазначену послугу такий платник надає неплатнику єдиного податку. Однак, це може містити обов'язок перейти його лише до іншої групи платника єдиного податку (третьої) та, як наслідок, застосовування до нього ставки єдиного податку, визначеної для такої групи платника єдиного податку.

На підставі викладеного вище колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2015р. по справі № 818/225/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4