Справа № 450/4185/13-а;2-а/450/44/14
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. Справа № 876/709/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача Толопко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_7 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року у адміністративній справі №450/4185/13-а; 2-а/450/44/14 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 до Звенигородської сільської ради про визнання протиправними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 звернулися з адміністративним позовом до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в особі сільського голови Толопко Н.А. щодо незадоволення їхніх звернень та невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 року та зобов'язання голову Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області виконувати функції, покладені на неї законодавством України.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій зазначають, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_7 та представник позивачів апеляційну скаргу підтримали з підстав зазначених у скарзі, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважає постанову суду першої інстанції законною, тому просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Листом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №01-21/80 від 16.05.2006 року було повідомлено про те, що ОСОБА_9 має у приватній власності присадибну ділянку, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 площею 0,1307 га, через яку жодними документами не передбачено заїзду до земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10

23.09.2010 року, 07.05.2012 року та 23.08.2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10 звернулися із заявами до голови Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якій просили вжити заходів для вирішення земельного спору між ними та власниками сусіднього будинковолодіння.

На підставі заяви від 18.03.2011 року позивачі звернулися до голови Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із проханням поновити реєстрацію в погосподарських книгах житлового будинку НОМЕР_2 за ними.

04.04.2011 року ОСОБА_4 звернувся до голови Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в якій просив провести обстеження господарства НОМЕР_2 і скласти відповідний акт, у якому зазначити кількість зрізаних фруктових дерев, декоративних дерев та інших насаджень, а також стан огорожі земельної ділянки на якій розташований житловий будинок.

Згідно акту від 06.12.2010 року, складеного комісією Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що ворота господарського двору ОСОБА_4 закриті на два висячі замки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 року було зобов'язано голову Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області облікувати будинковолодіння ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10 під НОМЕР_2 за наявним реєстраційним посвідченням Львівського МБТІ від 30.06.1992 року №277.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року у цивільній справі №1316/2522/12 за позовом ОСОБА_11 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10, третіх осіб Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області, ОКП ЛОР «Бюро технічної інветаризації та експертної оцінки» про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва право особистої власності на жилий будинок, було визнано протиправною, недійсною та скасовано державну реєстрацію №9 свідоцтва від 28.03.1992 року про право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_2 в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області та визнано протиправною, недійсною та скасовано державну реєстрацію №2085 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.1992 року виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою Львівської області.

Вказане рішення було переглянуте в апеляційному порядку та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивачами не доведено, що діями відповідача порушуються їх права, свободи та інтереси.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року у цивільній справі №1316/2522/12 було визнано протиправною, недійсною та скасовано державну реєстрацію №9 свідоцтва від 28.03.1992 року про право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_2 в с.Звенигород Пустомитівського району Львівської області та визнано протиправною, недійсною та скасовано державну реєстрацію №2085 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.1992 року виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки було визнано протиправною, недійсною та скасовано державну реєстрацію документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_10 на будинковолодіння НОМЕР_2 в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області, то судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачі у цій справі не є власниками будинковолодіння НОМЕР_2 в с. Звенигород Пустомитівського району Львівської області.

Положеннями ст. 2 ч. 1 КАС України, встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій. Незважаючи не це, позивачами жодним чином не доведено того, що діями відповідача було порушено їхні права та законні інтереси у сфері публічно-правових відносин.

За змістом частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Крім цього, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачі не довели наявність порушення діями відповідачів саме його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Що стосується вимоги позивачів про визнання протиправною бездіяльності Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в особі сільського голови Толопко Н.А. щодо невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження у адміністративній справі №2а-394/11/1316 за позовом даних позивачів до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в особі сільського голови Толопко Н.А. про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії.

В ході виконання даного судового рішення (постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2012 р.), позивач вправі оскаржити дії державного виконавця щодо невиконання даного судового рішення та звернутись до суду, який видав виконавчий документ в порядку ст. 267 КАС України «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звернення до суду із вказаною позовною вимогою є неналежним способом захисту прав та законних інтересів позивачів в ході примусового виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що дії відповідача є протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року у адміністративній справі №450/4185/13-а; 2-а/450/44/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 16.06.2015р.