Справа № 2а/2370/6930/2011
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2011-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2011 року Справа № 2а/2370/6930/2011

02.12.11

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Трофімової Л.В.,

при секретарі Солосі О.В.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1 (керівник), ОСОБА_2 за довіреністю, відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом науково виробничого приватного підприємства «ДАК-Електропром»до Смілянської обєднаної державної податкової інспекції про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Науково виробниче приватне підприємство «ДАК-Електропром», звернувшись до суду з адміністративним позовом до Смілянської ОДПІ, просить визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 4 серпня 2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позивач зазначав, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки науково виробничого приватного підприємства «ДАК-Електропром»() щодо дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() складено акт від 25.07.2011р. №1592/23/30147542 на підставі якого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_2 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 639 951 грн. 25 коп., у тому числі за основним платежем 511 961 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 127 990 грн. 25 коп. та податкове повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 799 941 грн. 20 коп., у тому числі за основним платежем 639 953 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 159 988 грн. 20 коп. За твердженням позивача спірні податкові повідомлення-рішення є недійсними, оскільки податкове зобовязання визначено без урахування вимог Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та норм Податкового кодексу України. На підставі наведених обставин позивач просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Смілянської ОДПІ від 4 серпня 2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на неодноразові запити до контролюючого органу щодо отримання інформації стосовно добросовісності і сумлінності своїх постачальників, відсутність солідарної відповідальності позивача за неправомірні дії контрагентів-постачальників, оскільки отримані комплектуючі були використані при наданні послуг іншим субєктам господарювання і виконання ремонтів та виконання договорів з визначенням обєкта оподаткування позивачем при реалізації не ставиться під сумнів перевіряючими.

Відповідач позов не визнав із підстав, викладених у запереченні, зокрема, представники відповідача зазначили, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Смілянської ОДПІ від 4 серпня 2011 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, прийнято на підставі акта перевірки від 25.07.2011р. №1592/23/30147542, яким встановлено, що науково виробничим приватним підприємством «ДАК-Електропром» у порушення вимог Закону України «Про податок на додану вартість»та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», неправомірно сформовано податковий кредит за період з 01.01.2008р. по 31.12. 2010р. у сумі 511 961 грн. та занижено податок на прибуток за період з 01.01.2008р. по 31.12. 2010р. у сумі 639 953 грн.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Науково виробниче приватне підприємство «ДАК-Електропром»зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області (ідентифікаційний код 05518948).

Спеціальним законом, що визначає платників податку на додану вартість, об'єкт, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, застосування податкової накладної, порядок обліку, звітності та внесення податку до бюджету є Закон України «Про податок на додану вартість» від 3 квітня 1997 року №168/97-ВР (надалі за текстом Закон №168/97-ВР), що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Платником податку відповідно до Закону №168/97-ВР є (п.2.1 ст.2) будь-яка особа, яка: здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) у обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті. Згідно пункту 9.2 статті 9 Закону №168/97-ВР будь-якій особі, яка реєструється як платник податку на додану вартість, присвоюється індивідуальний податковий номер, що використовується для справляння цього податку. Пункт 1.5 статті 1 Закону №168/97-ВР визначає звітний (податковий) період як період за який платник податку зобов'язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету. Підпункт 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 Закону №168/97-ВР передбачає, що податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про систему оподаткування»від 25 червня 1991 року №1251-XII (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) податок на прибуток підприємств віднесено до загальнодержавних податків і зборів.

Згідно підпункту 2.1.1 пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (надалі за текстом Закон №334/94-ВР) у редакції, що діяла на момент вчинення спірних правопорушень, платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами.

За змістом статті 3 Закону №334/94-ВР об'єктом оподаткування є прибуток, що визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України 2 грудня 2010р. №2755-VI (надалі за текстом Кодекс №2755-VI).

За Законом від 04.12.1990р. № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, а за Податковим кодексом України від 02.12.2010р. № 2755-VI до обов'язків і відповідальності посадових осіб контролюючих органів(ст.21), зокрема віднесено: забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

У силу вимог статті 75 Кодексу №2755-VI органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку науково виробничого приватного підприємства «ДАК-Електропром» щодо дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() за наслідками якої складено акт від 25.07.2011р. №1592/23/30147542. За матеріалами проведеної перевірки визначено, що операції із придбання товару та надання послуг з ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008»не мали реального характеру, товар не перевозився, перевіркою не виявлено розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів. В акті перевірки зроблено висновок щодо завищення задекларованих позивачем показників у рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11»всього у сумі 2 559 814 грн. та встановлено, що до складу валових витрат у формування зазначеного показника за період з 01.01.2008р. по 31.12. 2010р. позивачем було включено вартість товарно-матеріальних цінностей, що було придбано у ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008»і зазначено, що крім документообігу в ході перевірки не встановлено ланцюгу реальних поставок товарів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків. Тому, у підсумку резюмується, що зазначені договори відповідно до вимог Цивільного кодексу України є нікчемними та не створюють юридичних наслідків, а обставини свідчать про заниження податку на прибуток у сумі 639 953 грн. Перевіркою достовірності відображення показників у деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2008р. по 31.12. 2010р. на підставі документів (виписки банку, накладні, отримані податкові накладні), пояснень посадових осіб ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008»встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядках 10.1 декларацій з податку на додану вартість у сумі 511 961 грн. Перевіряючими зроблено (зважаючи на пояснення) припущення, що посадові особи вищезазначених підприємств, рахунки фактури, видаткові накладні, податкові накладні не підписували, відношення до фінансово-господарської діяльності цих підприємств не мають, первинні документи виписано невстановленими особами, оскільки відповідно до центральної бази даних ДПА України та поданої звітності підприємствами-постачальниками до відповідних ДПІ у них відсутні будь-які основні фонди у тому числі і складські приміщення, у штаті підприємств рахуються по одній найманій особі, тому є всі підставити вважати, що угоди з придбання позивачем у ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() товарів мають нікчемний характер.

За змістом норм Закону №168/97-ВР податковий кредит як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду (п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»), виникає у межах господарських операцій, що є обєктом оподаткування ПДВ. Підпунктом 3.1.1 пунктом 3.1 статті 3 Закону №168/97-ВР передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України. За пунктом 1.4 статті 1 Закону №168/97-ВР поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, що передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

За приписами статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. У разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України "Про податок на додану вартість. До валових витрат платника, який зареєстрований як суб'єкт спеціального режиму оподаткування згідно із статтею 81 Закону України "Про податок на додану вартість", включається від'ємна різниця, розрахована за правилами абзацу другого підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 цього Закону.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Кодексу №2755-VI у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. З огляду на викладені вище положення Закону № 168/97-ВР, Кодексу №2755-VI та на підставі даних акту перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_2 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 639 951 грн. 25 коп., у тому числі за основним платежем 511 961 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 127 990 грн. 25 коп. та податкове повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 799 941 грн. 20 коп., у тому числі за основним платежем 639 953 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 159 988 грн. 20 коп.

Вирішуючи даний спір, з огляду на акти законодавства, принципи судочинства, аргументацію позивача та відповідача, суд зауважує, судом у частині офіційного зясування всіх обставин у справі за результатами дослідження зібраних на виконання вимог статті 11 КАС України доказів у їх сукупності, не виявлено правових підстав для застосування до позивача відповідальності за недотримання вимог податкового законодавства у частині відображення у податковому обліку недостовірної інформації, зважаючи на наступне.

Відповідно підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань. Податкова декларація з додатками є документом, що підтверджує факт виникнення податкового зобовязання і податкового кредиту на основі виданих і отриманих податкових накладних.

Системно аналізуючи положення Закону №168/97-ВР, суд дійшов висновку, що податковий кредит за правовою природою свого походження є наслідком виникнення в діяльності контрагента платника податку на додану вартість обєкта оподаткування, визначеного статтею 3 Закону №168/97-ВР. Правові відносини з приводу формування податкового кредиту з податку на додану вартість унормовано Законом №168/97-ВР, згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на приписи статті 3 Закону України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991р. №1251-XII, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, одним із принципів побудови системи оподаткування є обов'язковість - впровадження норм щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених на підставі достовірних даних про об'єкти оподаткування за звітний період, та встановлення відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства. Суд відзначає, що сума податкового кредиту має бути відображена у документі обовязкової податкової звітності платника ПДВ за той звітний податковий період, коли виник обєкт оподаткування, коли було здійснено господарську операцію, що є обєктом оподаткування ПДВ. Юридичною гарантією захисту прав платника податків, який здійснює господарську операцію з придбання товарів (робіт, послуг), на формування податкового кредиту з ПДВ за господарською операцією, у якій останній бере участь, є приписи підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, у силу яких у разі не отримання на свою вимогу від контрагента податкової накладної, платник ПДВ наділений правом подати до податкового органу скаргу на такого контрагента і сформувати податковий кредит за цією господарською операцією саме на підставі скарги. Разом з тим, оскільки в положеннях підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР законодавцем зазначено про наявність у платника податків права на подання скарги, а не обовязку її подання, то не реалізація останнього права з будь-яких причин не має своїм правовим наслідком втрату права на податковий кредит. Окрім того, беручи до уваги при вирішенні спору інші приписи Закону № 168/97-ВР, а саме: підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 та підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього закону, суд дійшов висновку, що право платника ПДВ на збільшення податкового кредиту має бути реалізовано не пізніше від звітного податкового періоду отримання платником ПДВ від свого контрагента відповідної належно складеної податкової накладної.

Вивчивши долучені до справи копії податкових накладних (Т. 1 а.с. 117, 118, 121, 124, 126, 151, 153, 155, 158, 162, 183, 185, 187, 189, 191, 193), суд відзначає, що податкові накладні складено відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР. Доказів несумісності зазначених даних в оглянутих у судовому засіданні накладних щодо товарів з фактичною податковою звітністю та господарською діяльністю позивача, зважаючи на обсяги придбання у ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() до суду відповідачем не надано, а суд самостійно при виконанні вимог статті 11 КАС України у частині офіційного зясування всіх обставин у справі таких доказів не виявив. Разом з тим, у матеріалах справи міститься податкова накладна від 20.11.2009р. №20115 (Т. 1 а.с. 156) у сумі ПДВ 18555 грн. за якою продавцем виступає ТОВ «Хелдінг», а покупцем є науково виробниче приватне підприємство «ДАК-Електропром»- у зазначеній накладній відсутнє прізвище посадової особи, яка її підписала, однак у декларації поданій 22.03.2010р. у електронному вигляді і (як керівником) підписаної ОСОБА_5 сума податкових зобовязань складає 808636грн., а в інформації співставлень у розрізі контрагентів (Т.3 а.с.43 ) зазначено, що в листопаді 2009р. за датою звірки 24.03.2010р. з ТОВ «Хелдінг»(34600795) відхилень з ПДВ не виявлено: ПЗ=ПК.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що у силу вимог частини 2 статті 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на визначений статтею 8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами частини 1 статті 71 КАС України означає обовязок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів про самостійне дослідження відповідачем (на запити відповідача від 12.10.2011р. №13761/23-144, №13763/23-141, №13762/23-141 про проведення зустрічної звірки ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008», надійшли відповіді ДПІ у Печерському районі м. Києва від 24.10.2011р., ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 01.11.2011р., ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 16.11.2011р. про неможливість проведення перевірки вищезазначених субєктів господарювання) обставин укладання та виконання договорів щодо надання послуг з ремонту електрообладнання, на які використані матеріали, отримання від ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008», змісту прав та обовязків сторін за ними, повноважень фізичних осіб, які від імені субєктів господарювання укладали ці правочини, обізнаності субєктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочинів, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених науково виробничим приватним підприємством «ДАК-Електропром»грошових коштів Смілянською ОДПІ у м. Черкаси до суду не надано.

Оглянувши у судовому засіданні договори на поставку товару від 25.05.2009р. № 13, від 20.11.2009р. № 35, договори на поставку обладнання від 25.05.2009р, від 25.11.2009р. № 36, договір купівлі-продажу від 01.09.2010р. № 13 суд з урахуванням зібраних у справі на виконання вимог статті 11 КАС України доказів, зауважує, що означені правочини були укладені право і дієздатними юридичними особами, ні предмет цих правочинів, ні зміст прав та обовязків їх сторін положенням чинного законодавства не суперечать. Від імені науково виробничого приватного підприємства «ДАК-Електропром» та ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() видаткові накладні, рахунки-фактури підписані особами, які за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, на час укладання цих угод могли вчиняти юридично значимі дії без наявності довіреності, так як значились керівниками названих субєктів господарювання. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Доказів про зареєстрованих інших керівників названих субєктів господарювання чи виконання повноважень за дорученням (делегованих повноважень) на час спірних правовідносин до суду відповідачем не надано. Частиною 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осібпідприємців»зазначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості стосовно юридичної особи як прізвище, ім'я, по батькові та ідентифікаційні номери фізичних осіб - платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Крім того, у матеріалах справи містяться свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»() на момент вчинення господарських правовідносин - платниками податку на додану вартість (Т.1 а.с. 72-75).

Суд зазначає, що основні засади господарювання в Україні і регулювання господарських відносин, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання визначено Господарським кодексом України 16 січня 2003 року N 436-IV (надалі за текстом Кодекс №436-IV). За змістом статті 3 Кодексу №436-IV під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Приписами статті 55 Кодексу №436-IV визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суд зазначає, що за змістом статті 181 Кодексу №436-IV господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вимоги до оформлення документів господарської діяльності викладені в частинах 2 і 3 статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІ (надалі за текстом Закон №№996-ХІ), відповідно до яких: «первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обовязкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції…». Відповідно до статті 3 Закону №№996-ХІ податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Дослідивши матеріали справи суд зазначає, що поставка матеріалів (були використані для надання послуг з ремонту електрообладнання) підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, актами прийому передачі виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт. На думку суду, укладені та виконані договори спрямовані на настання реальних наслідків і не можуть суперечити інтересам держави та суспільству, оскільки результати їх здійснення відображені у податковій звітності позивача як з метою придбання, так і з метою реалізації. Крім того, позивачем у судовому засіданні надано акти виконаних робіт за період з 2009-2010рр. оформлені відповідно до законодавства, з яких вбачається, що велика кількість субєктів господарювання є замовниками, а науково виробниче приватне підприємство «ДАК-Електропром»- генпідрядником. Суд зазначає, що зазначені акти виконаних робіт спростовують доводи відповідача щодо нікчемності правочинів, укладених між науково виробничим приватним підприємством «ДАК-Електропром»та ТОВ «Хелдінг»(), ТОВ «Авант-К»(), ТОВ «Елітсервіс-2008»(), оскільки докази нереальності здійснених операцій контрагентами до суду не надано (щодо формування податкового кредиту і податкового зобовязання).

Відповідні правовідносини знаходять вирішення у практиці Європейського суду з прав людини, що визнається самостійним джерелом права і підлягає застосуванню судами України (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»): можна відмітити рішення у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03). У справі Інтерсплав проти України (п. 38 рішення) Європейський суд з прав людини визнав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, повязаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. У справі «Булвес»АД проти Болгарії (п. 71 рішення) Європейський суд з прав людини визнав, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. У справі Бізнес Супорт Центр проти Болгарії Європейський суд з прав людини ще раз підтвердив свої висновки, викладені у справі «Булвес»АД проти Болгарії.

Таким чином, опираючись на практику Європейського суду з прав людини, можна стверджувати, що платник ПДВ не втрачає права на податковий кредит та бюджетне відшкодування у випадку вчинення зловживань його контрагентами за ланцюгом постачання товару. Виняток складають лише ситуації, де платника ПДВ було залучено до таких зловживань або йому було відомо чи могло бути відомо про них.

Стаття 13 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. №435-IV визначає межі здійснення цивільних прав: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах;при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно Закону №996-ХІ метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

У судовому засіданні встановлено і сторонами не заперечувалось, що комплектуючі було використано на виконання умов договорів (т. 4, т. 7), відповідно до видаткових накладних (т. 6, т. 7, т. 8, т. 9 а.с. 1, 3,) отриманих у виробництво заступником директора з виробництва ОСОБА_6, який перебував у трудових відносинах з позивачем та отримував доходи (т. 9 а.с. 122-126) з яких було нараховано і сплачено податки згідно звітів (т. 9 а.с. 130-154).

Судом встановлено, що відображення в обліку та звітності операцій з ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008»розрахунки проведено у безготівковій формі згідно платіжних доручень проведених банком (т. 1 а.с. 122-177), а суми ПДВ щодо придбання товарів (робіт,послуг) за податковими накладними (т. 1 а.с. 120-177) включено науково виробничим приватним підприємством «ДАК-Електропром»до податкового кредиту відповідного періоду, що відображено у податкових деклараціях відповідного періоду (т. 3 а.с. 99-111) та детальній інформації платника ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008»). Суд критично оцінює невизнання відповідачем відображених у складі податкового кредиту сум ПДВ щодо операцій з ТОВ «Хелдінг», ТОВ «Авант-К», ТОВ «Елітсервіс-2008» з кореспондуючим невизнанням (перевіркою правомірності відображення в бухгалтерському обліку щодо облікової політики підприємства) відповідних сум стосовно оцінки цих же первинних документів формування складу валових витрат та скоригованого валового доходу при складанні декларації з прибутку підприємств-контрагентів включених науково виробничим приватним підприємством «ДАК-Електропром»у відповідній звітності.

Судом досліджено, що позивач згідно договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства від 21.12.2004р. № 185 (т. 9 а.с. 67-71) та наказу Мінпромполітики України від 13.01.2005р. № 19 (т. 2 а.с. 72) є правонаступником ліквідованого ДП фірми «Оризон-транс», про що зроблено запис до Статуту позивача та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру, що підтверджується витягом з ЄДР серія АЖ №071915 та 071916, довідками державного реєстратора, актом перевірки виконання орендарем умов договору оренди за 2010р. від 02.17.2010р., звіти про розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин механізмів за 2009р. та 2010р., копіями технічних паспортів на транспортні засоби, які знаходяться в оренді у позивача, документами приймання на баланс позивачем автомобілів ГАЗ 33021-212 д.н. 04907МЕ та ЗАЗ 110557 д.н. НОМЕР_3, актами приймання на баланс позивачем орендованого цілісного майнового комплексу державного майна. Наявність штату водіїв у позивача підтверджується наказами про прийняття на роботу, направлення Смілянського центру зайнятості, витягами з трудових книжок, ідентифікаційним кодами, посвідченнями на право управління транспортними засобами з дозволеними категоріями, звітом форми 1 ДФ на ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Повноваження посадових осіб позивача на отримання та відпуск товарно-матеріальних цінностей заступника директора з виробництва ОСОБА_6 та комірника ОСОБА_10 підтверджуються наказами про прийняття на роботу, витягами з трудових книжок, ідентифікаційними кодами, звітністю форми 1 ДФ, наказами позивача про облікову політику, штатним розписом, інструкцією по обліку виробничих запасів, складом постійно діючої інвентаризаційної комісії.

Умовою достовірності доказів щодо надання послуг, вартість яких врахована позивачем у податковому обліку з метою зменшення податкових зобов'язань з податку на прибуток, зв'язку цих послуг повязаних з власною господарською діяльністю позивача є, перш за все, конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг. Акти приймання-передачі, надані позивачем для підтвердження правомірності включення до валових витрат вартості отриманих послуг, мають різноманітний характер та підтверджують надання послуг. З огляду на викладені вище обставини відповідачем не вірно визначено податкові зобовязання позивача.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У цьому контексті суд зазначає, що заперечуючи проти позову, відповідач за правилами частини 2 статті 71 КАС України не довів юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Здійснення господарської операції може бути підтверджено не лише податковою накладною, відображення у податковому обліку і звітності проводиться на підставі первинних та розрахункових документів (документів на право використання автотранспортних засобів, довіреностей, товарно-транспортних накладних, достовірних платіжних документів, що складені уповноваженими особами, видаткових та прибуткових накладних), що у судове засідання позивачем надано, тому суд вважає прийняття податкового повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_2 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 639 951 грн. 25 коп., у тому числі за основним платежем 511 961 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 127 990 грн. 25 коп. та податкового повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 799 941 грн. 20 коп., у тому числі за основним платежем 639 953 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 159 988 грн. 20 коп. тільки з огляду на припущення нереальності операцій неправомірним (розбіжностей у податковому обліку не виявлено). З огляду на викладені вище обставини відповідачем помилково визначено податкові зобовязання позивача, отже суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_2 та 4 серпня 2011р. № НОМЕР_1 підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

З огляду на викладене, дослідивши обставини і докази адміністративної справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному розмірі.

Оскільки судове рішення ухвалене не на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, сплачений судовий збір згідно статті 94 КАС України поверненню з бюджету не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 86, 89, 94, 159, 160, 162 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Смілянської обєднаної державної податкової інспекції від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_1 та від 4 серпня 2011р. № НОМЕР_2.

Стягнути з державного бюджету України на користь науково виробничого приватного підприємства «ДАК-Електропром»(27000, Черкаська область, м. Сміла, пров. Амурський, 12, ідентифікаційний код 30147542) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3 (три) грн. 40 коп. та зі сплати державного мита у сумі 85 (вісімдесят пять) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання копії постанови.

Постанова складена в повному обсязі 7 грудня 2011р.

Суддя Л.В.Трофімова