Справа № 2-а-18/11
Суддя: Голосій А. В.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-18/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2011 рокуГородищенський районний суд

Черкаської області

в складі :

головуючого Голосія А.В.

при секретарі Волошиній І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПФ у Городищенському районі про визнання неправомірними дій суб»єкта владних повноважень та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми доплати непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Городищенського районного суду з позовом в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі відносно нарахування та виплати пенсії у відповідності до ст.ст. 39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі провести нарахування та виплату пенсії відповідно до ст.ст. 39,51,67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є постраждалою 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Городище як пенсіонер за віком та отримує пенсію по Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) їй, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, має виплачуватися доплата до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Вважаючи, що виплата доплати до пенсії здійснюється у розмірах, що не відповідають закону, вона звернулася до відповідача про здійснення перерахунку, але листом від 22.12.2010 № 5349/03 відповідач повідомив, що всі виплати здійснені відповідно до чинного законодавства, зокрема, згідно з Постановою КМУ від 26.07.1996 №836, фактично відмовивши у проведенні перерахунку, що позивач вважає протиправним, тому змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати здійснити перерахунок та виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача в судовому засіданні та доданому запереченні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в м. Городище діяло в межах законодавства та не допускало порушень по питанню виплати доплати непрацюючим пенсіонерам за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яка передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року та постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836. Крім цього, пояснив, що даний вид доплат проводиться в межах видатків, які виділені Головним управлінням. Управління Пенсійного фонду України на місцях, виконують лише делеговані повноваження з питань соціального захисту і до їх компетенції не входить прийняття рішень по визначенню розмірів доплат і компенсацій. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що даний позов підлягає до задоволення.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р., Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.03. Статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010рік».

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з неналежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює, що дія його положень не може призупинятися іншими законами, за виключенням законів про внесення змін до нього.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 та № 10 рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими що, що не відповідають Конституції України, зміни внесені до ст. 39 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пунктом 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 року та підпунктом 9 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» № 107 від 28.12.2007р.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, зміни внесені до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підпунктом 13 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік».

У 2009 році та у 2010 році дія ст. ст.. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялася, а застосування відповідачем положень Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто, посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не може бути прийняте до уваги, оскільки у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є непрацюючим пенсіонером, а тому відповідно до ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання доплати до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на момент виплати.

Відповідно до п. 1, 3, 15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 року Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, одним з основних завдань якого є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене та спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобов'язати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку про визнання неправомірними дій суб»єкта владних повноважень та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми доплати позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 14.07.2010 рік по дату винесення судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись

- ч.2 ст.19, ст.ст. 21, 22, 24, 46, 55, 75, 92, 152 Конституції України,

- ст. 1, 13, 39, 51, 56, 67, 71, 72 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- Законами України «Про державний бюджет України на 2006-2009 р.р.»,

- рішенням Конституційного Суду України № 20-рп від 01.12.04 року, №5-рп/2002 від 20 березня 2002 року, №7-рп/2004 від 17 березня 2004 року, №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, №10-рп/2008 від 22.05.2008 року;

- ст.ст.10, 28, 46, 81 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- правовими позиціями Вищого Адміністративного Суду України,

- ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ;

- п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. № 9;

- ст.2, ч.2 ст. 5, ст.ст. 8, 9, 94, 99, 183-2, 186 КАС України.

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФ у Городищенському районі про визнання неправомірними дій суб»єкта владних повноважень та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми доплати непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю та здійсненні перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 39,51,67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.07.2010 року задоволити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Городище Черкаської області щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 39,51,67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Городище Черкаської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 14.07.2010 року по 26.01.2011 року.

Зобовязати Управління пенсійного Фонду України в м. Городище здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особі, віднесеній до 4-ої категорії за період з 14.07.2010 року по 26.01.2011 року в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_2