Справа № 826/1849/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2015 року № 826/1849/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а, у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.09.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийняте безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, у звязку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки висновки акту перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У період з 14.08.2014 р. по 20.08.2014 р. ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин та їх реальності та повноти відображення в обліку з ТОВ "Альфа Київбуд", податковий номер 38098173, за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р., за результатами якої відповідачем складено акт №3759/26-58-22-01-17/37210725 від 28.08.2014 р. (надалі - акт перевірки №3759).

Згідно висновків, викладених в акті перевірки №3759, позивачем, зокрема, порушено вимоги п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (надалі ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість в січні 2014 р. на суму 153 320,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки №3759 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № від 18.09.2014 р. (надалі ППР №), яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 191 650,00 грн., з яких 153 320,00 грн. за основним платежем, а 38 330,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження рішеннями ГУ ДФС у м. Києві №1081/10/26-15-10-05-15 від 26.11.2014 р. "Про результати розгляду первинної скарги" та ДФС України №9377/6/99-99-10-01-15 від 23.12.2014 р. "Про результати розгляду повторної скарги" залишено без змін прийняте відповідачем ППР №, а скарги позивача без задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр" зареєстровано як юридична особа 09.07.2010 р. Соломянською районною в м. Києві державною адміністрацією, з 12.07.2010 р. взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві, зареєстровано як платник податку на додану вартість 26.08.2010 р.

Між ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр", як замовником, та ТОВ "Альфа Київбуд", як виконавцем, були укладені договори про надання послуг від 01.04.2013 р. №0304, №0404 та №0504, відповідно до умов яких виконавець зобовязується особисто чи із залученням третіх осіб, за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату клінінгові послуги в будівлях, що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе 8 (Договір №0304), м. Київ, вул. Лінійна 17 (Договір №0404) та м. Київ, вул. Краснова 27 (Договір №0504), а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Згідно додатків №1 до зазначених вище договорів, виконавець зобовязувався надати послуги на загальну суму 125 808,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 968,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначених вище договорів про надання послуг від 01.04.2013 р. №0304, №0404 та №0504 ТОВ "Альфа Київбуд" надало позивачу відповідні послуги загальною вартістю 125 808,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 968,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3101128, №3101127 та №310144 від 31.01.2014 р. та відповідними звітами до вказаних актів прийому-передачі наданих послуг, що містять всі обовязкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Альфа Київбуд" на виконання зазначених вище договорів оформлені на користь позивача податкові накладні на загальну суму 125 808,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 968,00 грн. (№3101128 від 31.01.2014 р. - на суму 21 840,00 грн., в т.ч. ПДВ 3 640,00 грн.; №3101127 від 31.01.2014 р. на суму 15 840,00 грн., в т.ч. ПДВ 2 640,00 грн.; №310144 від 31.01.2014 р. на суму 88 128,00 грн., в т.ч. ПДВ 14 688,00 грн.), що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Факт оплати позивачем послуг, наданих ТОВ "Альфа Київбуд" згідно зазначених вище договорів про надання послуг від 01.04.2013 р. №0304, №0404 та №0504 на загальну суму 125 808,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 968,00 грн., підтверджується, дослідженими судом, наявними в матеріалах справи, платіжними дорученнями з відмітками банку про проведення операції від 04.02.2014 р. №1181, №1182 та №1180.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр", як замовником, та ТОВ "Альфа Київбуд", як виконавцем, були укладені договори про надання послуг від 01.02.2013 р. №1002 та №0403, відповідно до умов яких виконавець зобовязується надати послуги, пов'язані із забезпеченням функціонування складських комплексів, які знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе 8 (Договір №1002) та м. Київ, вул. Краснова 27 (Договір №0403), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно додатків №1 до зазначених вище договорів, сторонами було погоджено вартість послуг за договорами, а саме, послуги для транспортного засобу вантажопідйомністю понад 3 тони 650,00 грн. без ПДВ за 1 транс. засіб, вантажопідйомністю від 1 до 3 тон 320,00 грн. без ПДВ за 1 транс. засіб.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначених вище договорів про надання послуг від 01.02.2013 р. №1002 та №0403 ТОВ "Альфа Київбуд" надало позивачу відповідні послуги загальною вартістю 794 112,00 грн., в т.ч. ПДВ 132 352,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №310143 та №310142 від 31.01.2014 р. та відповідними звітами до вказаних актів прийому-передачі наданих послуг, що містять всі обовязкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Альфа Київбуд" на виконання зазначених вище договорів про надання послуг від 01.02.2013 р. №1002 та №0403 оформлені на користь позивача податкові накладні на загальну суму 794 112,00 грн., в т.ч. ПДВ 132 352,00 грн. (№310143 від 31.01.2014 р. - на суму 296 232,00 грн., в т.ч. ПДВ 49 372,00 грн.; №310142 від 31.01.2014 р. на суму 497 880,00 грн., в т.ч. ПДВ 82 980,00 грн.), що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Факт оплати позивачем послуг, наданих ТОВ "Альфа Київбуд" згідно зазначених вище договорів про надання послуг від 01.02.2013 р. №1002 та №0403 на загальну суму 794 112,00 грн., в т.ч. ПДВ 132 352,00 грн., підтверджується, дослідженими судом, наявними в матеріалах справи, платіжними дорученнями з відмітками банку про проведення операції від 04.02.2014 р. №1269 та №1176.

Судом встановлено, що на час існування спірних правовідносин, контрагент позивача, - ТОВ "Альфа Київбуд" був належним чином зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, отже мав належний обсяг правосубєктності для здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що згідно вимог чинного законодавства України, обовязок контролювати звітність контрагентів на субєктів підприємницької діяльності не покладено, також, субєкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обовязковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Суд критично відноситься до посилань відповідача на акт ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області "Про неможливість проведення зустрічної ТОВ "Альфа Київбуд" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства взаємовідносинах з контрагентом - постачальником ТОВ "Авіст" (код за ) та контрагентами - покупцями за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р." №166/22-03/38098173 від 15.04.2014 p., як на докази недійсності зазначених вище правочинів, оскільки відповідачем, в порушення вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), таких документів не було надано до суду, та, крім того, відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Так, суд звертає увагу, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання зазначених вище договорів про надання послуг від 01.04.2013 р. №0304, №0404, №0504, та від 01.02.2013 р. №1002, №0403, укладених між позивачем та ТОВ "Альфа Київбуд", недійсними.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобовязаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобовязаннями.

Вирішуючи питання реальності виконання договору з метою використання отриманих послуг за вказаними договорами у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Статуту товариства позивача мета його діяльності є досягнення прибутковості від результатів господарської діяльності, повязаної із веденням діяльності митних брокерів та іншої діяльності. Крім того, згідно Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №630876 ТОВ "Консалтинговий регіональний економічний центр" здійснює такі види діяльності, зокрема: інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; вантажний автомобільний транспорт; складське господарство; транспортне оброблення вантажів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що послуги, отримані за вказаними вище договорами, виконувались ТОВ "Альфа Київбуд" в приміщенні, де зареєстрований позивач (м. Київ, вул. Лінійна, 17), а також в приміщеннях (м. Київ, бул. Івана Лепсе 8 та м. Київ, вул. Краснова 27), які орендувались позивачем з метою виконання власної господарської діяльності, згідно договорів оренди №1113/5 від 29.11.2013 р. (орендодавець ПАТ "Сема") та №6477 від 18.05.2013 р. (орендодавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву).

Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України (надалі ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, суд зазначає, що отримання послуг від ТОВ "Альфа Київбуд" відповідає меті та видам господарської діяльності позивача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про нікчемність зазначених вище договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Альфа Київбуд", оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими представником позивача.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст.228 ЦК України, необхідними є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентом до бюджету.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку про нікчемність чи недійсність вище вказаних правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Альфа Київбуд", а також не надано доказів, які б свідчили, що правочини в межах спірних правовідносин, є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Суд також звертає увагу, що в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Відповідно до п.201.8., п.201.9 та п.201.10. ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України, реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати анулювання реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень законодавства України вбачається, що у податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов'язань і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов'язання, породжує у платника податку обов'язки та права щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, характер яких залежить від статусу платника (продавець чи покупець), в тому числі підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту. Податкова накладна має силу податкового і одночасно розрахункового документа за умови її складання особою, зареєстрованою як платник податку у порядку, передбаченому статтею 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

З огляду на те, що судом встановлено наявність усіх обовязкових підстав для формування позивачем податкового кредиту за результатами реальних господарських відносин із вказаним контрагентом за спірний період, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу сум податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідач помилково вважав, що первинні документи були складені ТОВ "Альфа Київбуд" з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції, та не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства, що призвело: до заниження податку на додану вартість в січні 2014 р. на суму 153 320,00грн., а, відтак, у відповідача також відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, визначених оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 383,31 грн., а тому, керуючись вимогами ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 383,31 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18 вересня 2014 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

3. Стягнути судовий збір в сумі 383 (триста вісімдесят три) грн. 31 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинговий регіональний економічний центр" () за рахунок Державного бюджету України .

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева