Справа № 813/6034/14
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/10535/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Хобор Р.Б., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

представника відповідача Квасниці Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «Колоски» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі за його позовом до державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2014 року приватне підприємства «Колоски» (далі ПП «Колоски») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі ДПІ у Сихівському р-ні) від 19.08.2014 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість (далі ПДВ) на 15625,00 грн., з яких 12500,00 грн. за основним платежем та 3125,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі № 813/6034/14 у задоволенні позову було відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржено ПП «Колоски», яке у апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про задоволення його позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки податкового органу, зроблені у акту перевірки № 843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року, про нереальність господарських операції ПП «Колоски» з ПП «Ворк Супорт» і невідповідність первинних документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є безпідставними.

Незначний недолік в оформленні податкової накладної не впливає на суть здійснених господарської операції та може свідчити лише про факт порушення порядку її заповнення, що не може слугувати підставою для невключення до складу податкового кредиту та витрат вартості придбаних товарів у звязку з безтоварністю господарської операції.

Вважає, що наявними у матеріалах справи доказами спростовуються висновки податкового органу щодо нездійснення господарських операцій позивача з контрагентом, викладені в акті перевірки.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість доводів апелянта та просила залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Представник позивача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ПП «Колоски», суд першої інстанції виходив із того, що під час проведення ДПІ у Сихівському районі перевірки ПП «Колоски» з питань правильності декларування ПДВ при здійсненні взаєморозрахунків із ПП «Ворк Супорт» за січень 2014 року (акт №843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року) не було підтверджено реальності господарської операції із вказаним контрагентом, оформленої договором купівлі-продажу від 21.01.2014 року №7-С про придбання масла селянського 73% в кількості 1250 кг. При цьому надані позивачем докази не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між ПП «Колоски» та ПП «Ворк Супорт», а долучені первинні документи не містять обов'язкових реквізитів.

Даючи правову оцінку доводам апелянта та висновкам суду першої інстанції, що викладені у оскаржуваному судовому рішенні, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п.1.2 ст. 1, п.2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2, п.3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Положеннями п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (далі ПК) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9.п.139.1 ст. 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Приписами пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг;

За правилами п. 198.3. ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 198.6. ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

На думку апеляційного суду, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, докази, на які послався позивач на обґрунтування своєї позиції, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару, надання послуг), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача. Зокрема, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Відтак обставинами, які підлягають перевірці у звязку із наведеним, є фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Суть даного публічно-правового спору, на думку суду апеляційної інстанції, зводиться до обґрунтованості доводів податкового органу про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача ПП «Колоски» з ПП «Ворк Супорт».

Як безспірно встановлено судом, ДПІ у Сихівському районі проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Колоски» з питань правильності декларування податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків із ПП «Ворк Супорт» за січень 2014 року, за наслідками якої складено акт №843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року. Результати перевірки було покладено в обґрунтування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 року № .

У ході вказаної перевірки було використано акт перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 18.04.2014 року №151/22-04/38326675 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Ворк Супорт» () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.01.2014 по 31.01.2014», в якому зазначено про встановлення відсутності у ПП «Ворк Супорт» майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

Піж час перевірки встановлено, що ПП «Ворк Супорт» (Продавець) та ПП «Колоски» (Покупець) уклали договір купівлі-продажу від 21.01.2014 року №7-С, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує масло селянське 73% в кількості 1250 кг. Загальна ціна товару становить 75000,00 грн. Продавець зобов'язується передати Покупцю товар до 31.01.2014 року на умовах франко-склад продавця.

Передача майна за цим договором здійснюється Продавцем Покупцю на підставі видаткових товарних накладних.

На виконання умов даного договору Продавець передав у власність Покупцю масло селянське 73% відповідно до видаткової накладної №РН-1389 від 30 січня 2014 року на суму 75000,00 грн., в т.ч. ПДВ 12500,00 грн. ПП «Ворк Супорт», у свою чергу, виписало позивачу податкову накладну №1389 від 30 січня 2014 року на суму 75000,00 грн., в т.ч. ПДВ 12500,00 грн., що відображено у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за січень 2014 року.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань та оплати товару, позивач долучив платіжне доручення №2251 від 04 лютого 2014 року.

На підтвердження факту поставки масла селянського 73% позивачем також надано копії: договору про використання автомобіля у службових цілях №б/н від 02.01.2014 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВС 3728 ВІ, подорожнього листа службового легкового автомобіля №б/н від 30.01.2014 року.

На підтвердження використання масла селянського 73% у господарській діяльності позивач також долучив видаткові накладні: № 0096 від 06.06.2014 року, № 0097 від 10.06.2014 року, № 0098 від 01.07.2014 року, № 0099 від 14.07.2014 року.

Даючи оцінку достатності наданих позивачем первинних документів для підтвердження реальності вказаної господарської операції, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що масло селянське відноситься до товарів, які швидко псуються, і відповідно до пп. 12.2. п. 12 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі - Правила перевезення), його перевезення здійснюється спеціалізованим та відповідно обладнаним рухомим складом згідно з вимогами санітарних правил і нормативів. При цьому у позивача відсутні докази про здійснення перевезення товару, придбаного у ПП «Ворк Супорт», спеціально обладнаним транспортом.

Апеляційний суд вважає правомірним неврахування судом першої інстанції подорожнього листа № б/н від 30.01.2014 року, наданого позивачем, з урахуванням приписів п. 44.6 ст. 44 ПК.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що під час перевірки та під час судового розгляду справи позивачем не було надано доказів приймання та обліку товару, отриманого від ПП «Ворк Супорт».

Одночасно слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що долучені до матеріалів справи видаткова накладна та податкова накладна не відповідають вимогам п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме:

- податкова накладна № 1389 від 30.01.2014 року виписана на підставі договору поставки №б/н від 30.01.2014 року, а між ПП «Колоски» та ПП «Ворк Супорт» було укладено договір купівлі-продажу від 21.01.2014 року №7-С;

- видаткова накладна не містить: місця складання; посади, прізвища та імені особи одержувача, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; адреси одержувача; дати і номера договору, на підставі якого видана накладна.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у податкового органу були належні підстави для висновку про відсутність у позивача належних доказів на підтвердження реального характеру господарських операцій з ПП «Ворк Супорт».

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу приватного підприємства «Колоски» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у справі № 813/6034/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.Б.Хобор

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 12 червня 2015 року.