Справа № 804/4012/14
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2015 рокусправа № 804/4012/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС" до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ЕДС» (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості № 110000003/2014/400007/2 від 11.03.2014 р. та стягнути на користь ТОВ ЕДС з державного бюджету надмірно сплачені під час митного оформлення за декларацією № 110120000/2014/403012 від 11.03.2014 року грошові кошти в сумі 58 153,94 грн. ввізного мита, та 104 677,10 грн. податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС № 110000003/2014/400007/2 від 11.03.2014 року про визначення митної вартості.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ ЕДС () зайво сплачені грошові кошти, перераховані на депозитний рахунок Дніпропетровської митниці ДФС як фінансова гарантія сплати митних платежів, а саме: в сумі 58 153,94 грн. (пятдесят вісім тисяч сто пятдесят три гривні девяносто чотири копійки) - ввізне мито, та 104 677,10 грн. (сто чотири тисячі шістсот сімдесят сім гривень десять копійок) - податок на додану вартість.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на встановлений факт реорганізації, та в силу ст. 55 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідну сторону - відповідача у справі на його правонаступника Дніпропетровську митницю ДФС.

Представник позивача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального

та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ ЕДС є юридичною особою (), яка зареєстрована 11.03.2002 р., та перебуває на податковому обліку у ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб серії АБ № 743666 (т. 1 а.с. 106).

12.01.2013 року між ТОВ ЕДС та Компанією WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD (Китай), укладено зовнішньоекономічний контракт № XJL91-93+94-96 купівлі-продажу продукції, а саме, чемоданів торгової марки MERCURY на колесах-роликах, та запасних частин до них. Асортимент, кількість, вартість поставленої за цим контрактом продукції визначені у контракті, прас-листі, інвойсах, пакувальній відомості, які є невідємними додатками до контракту (а.с.22-40).

10.07.2013 року між ТОВ ЕДС та ТОВ ОСОБА_1 Єйдженси укладено договір № 1177/20 на транспортно-експедиторське обслуговування, згідно якого, за попередньою заявкою клієнта експедитор зобовязується організовувати перевезення його вантажів, в тому числі експортно-імпортних та транзитних, а також надавати інші послуги, в тому числі митне оформлення вантажів (а.с. 16-21).

04.03.2014 року позивачем заявлено до митного оформлення товар Компанії WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD, поставлений за контрактом № XJL91-93+94-96 від 12.01.2013 р., а саме, набори чемоданів на колесах-роликах та запасні частини до них, про що подано до митного посту Дніпропетровськ-Річпорт Дніпропетровської митниці Міндоходів митну декларацію № 110120000/2014/402734.

06.03.2014 року Дніпропетровською митницею Міндоходів в рамках проведення консультацій на адресу позивача надіслане електронне повідомлення № 58702 з вимогою надання документів, що підтверджують заявлену у декларації митну вартість товару.

На виконання вимоги митного органу, позивачем на підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару на адресу Дніпропетровської митниці листом від 07.03.2014 р. №0703/Т були надані наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 16.07.2013 р. № 110/2013/0001356; міжнародні товарно-транспортні накладні 027723, 027725, 027726; коносамент №М 232219142; платіжне доручення № 35 від 25.02.2014 р., № 40 від 26.02.2014 р., № 2 від 25.02.2014 р., № 4 від 26.12.2013 р.; рахунок-фактура LS-3805266 від 25.02.2014 р.; калькуляція транспортних витрат 2802-Є/5 від 28.02.2014 р.; довідка про транспортні витрати 068 від 25.02.2014 р. ; експертний висновок ГО-859 від 27.02.2014 р.; калькуляція ХJL 94-96 від 14.01.2014 р.; пакувальний лист б/н від 14.01.2014 р.; додаткове узгодження № 1 від 14.02.2014 р.; зовнішньо-економічний договір (контракт) № XJL91-93+94-96 від 01.12.2013 р.; договір транспортно-експедиційного обслуговування № 1177/20 від 10.07.2013 р.; сертифікат про проходження G 143301R00200004 від 15.01.2014 р.; екологічна декларація № 6046 від 20.02.2014 р.; лист 0304 від 03.01.2014 р.; лист 27/02 від 27.02.2014 р.

04.03.2014 року в рамках проведення консультацій, митним органом на адресу декларанта направлено електронне повідомлення про необхідність надання додаткових транспортно-супровідних документів, у тому числі каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, виписки з бухгалтерської документації, та зазначено про певні невідповідності у вже наданих документах (а.с.56).

На вимогу митного органу, позивач листом від 05.03.2104 р. № 0503/Т додатково надав наступні документи: лист Компанії WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD б/н від 07.03.2014 р. та його переклад; лист ТОВ ОСОБА_1 Єйдженси від 25.02.2014 р. № 023; лист ТОВ ОСОБА_1 Єйдженси від 05.03.2014 р. № 453/20-14; виписку з бухгалтерської документації оборотно-сальдову відомість по рахунку № 281 за 24.02.2014 р. ТОВ ЕДС (а.с.70).

Крім того, на виконання вимог відповідача ТОВ ЕДС листом № 0630/Т від 06.03.2014 р. на адресу Дніпропетровської митниці Міндоходів додатково направлено: заяву №8 від 21.02.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування до Договору № 1177/20 від 10.07.2013 р. в електронному вигляді, та додаткове узгодження № 8 від 21.02.2014 р. на транспортно-експедиційне обслуговування до цього ж договору (а.с. 65).

За результатами розгляду наданих позивачем додаткових документів, електронним листом від 06.03.2014 р. митним органом повідомлено декларанта про можливість у 10 денний термін надати інші додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с. 57).

Позивачем на адресу митного органу 11.03.2014 року направлено лист про те, що декларантом на вимогу митного органу вже надано у повному обсязі всі документи, які були запитані в рамках проведення консультацій для підтвердження заявленої митної вартості товару, та повідомлено про неможливість надання протягом встановленого законодавством 10-денного строку інших документів, крім наданих раніше (а.с.75).

11.03.2014 митним органом декларанту надіслано електронне повідомлення №58970, в якому зазначено про те, що документ, наданий декларантом в якості прайс-листа, є комерційною пропозицією від Компанії WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD для ТОВ ЕДС. Ціна товару, яка визначена комерційною пропозицією на рівні контрактної, стосується умови 100% передоплати, тоді як умовами контракту визначена часткова передоплата (30%). Надане платіжне доручення в іноземній валюті неможливо ідентифікувати з партією товару, що оцінюється. Зазначені розбіжності в умовах оплати, визначених комерційною пропозицією та контрактом, унеможливлюють проведення обчислення повноти здійснення оплати. Крім того, декларанта повідомлено про необхідність прийняття рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення такої вартості (а.с. 51).

Також, електронним повідомленням від 11.03.2014 р. № 58991 митний орган надіслав на адресу декларанта інформацію про виявлені розбіжності в наданих до митного оформлення документах, які відповідно до п. 6 ст. 54 Митного кодексу України дають підстави для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та визначення такої вартості із застосуванням методів, передбачених ст.ст. 57-64 Митного кодексу України, та про коригування митної вартості товару від 11.03.2014 р. рішенням № 110000003/2014/400007/2 (а.с.53-54).

11.03.2014 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості заявлених до митного оформлення товарів за декларацією №110120000/2014/403012 від 04.03.2014 р. на підставі того, що рівень митної вартості поставленого товару вищій за рівень вартості, зазначений у поданих декларантом товарно-супровідних документах (а.с. 156-157).

У звязку з прийняттям вказаного рішення, ТОВ ЕДС при митному оформленні товару за декларацією № 110120000/2014/403012 від 11.03.2014 р. було сплачено 119 836,77 грн. ввізного мита, та 215 706,19 грн. податку на додану вартість, з яких грошові кошти в сумі 58 153,94 грн. ввізного мита, та 104 677,10 грн. податку на додану вартість були сплачені на рахунок Дніпропетровської митниці Міндоходів як фінансова гарантія сплати митних платежів.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Згідно статті 49 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, повязані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати органу доходів і зборів (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозвязок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості. Декларація митної вартості подається у разі, якщо: до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; якщо покупець та продавець повязані між собою. В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи. Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною пятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро. У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію). Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як вбачається з товарно-супровідних документів, які були надані позивачем при митному оформленні товару та перевірені митним органом під час проведення консультацій з питань визначення митної вартості товару, їх перелік відповідає вимогам ст. 53 МК України.

Доводи відповідача про неповноту та недостовірність наданих при митному оформленні товару документів, що стало підставою для коригування їх митної вартості в порядку ст. 55 МК України, суд першої інстанції вірно вважав неправомірними.

Відповідно до зауважень митного органу, викладених в електронних повідомленнях від 11.03.2014 р. № 58991 та № 58970, в наданому декларантом інвойсі від 14.01.2014 р. № XJL 94-96 відсутня інформація для ідентифікації товару, а також не зазначено зовнішньоекономічний контракт, згідно якого він виданий. Проте, на вимогу митного органу така інформація була надана позивачем в додатках до листа № 0530/Т від 05.03.20014 р. з перекладом документа, в якому зазначена повна інформація по зазначеному інвойсу з посиланням на відповідний контракт (а.с. 71-72).

Невідповідність назви транспортного засобу, зазначеної в ЕМД від 04.03.2014 р. №110120000/2014/402734 та у коносаменті від 18.01.2014 р. № М232219142, назві транспортного засобу, зазначеній в екологічній декларації від 20.02.2014 р. № 6046, судом не встановлено, оскільки з наданого позивачем листа з поясненнями експедитора ТОВ ОСОБА_1 Ейдженси від 05.03.2014 р. № 012 вбачається, що контейнери DRYU9419602, TEMU7005139, EGU4481731 через перезавантаженість судна WAN HAI 602 043W були завантажені на наступне судно XIN PU DONG 0130W, на якому вони й доставлені до порту м. Іллічівськ, згідно умов контракту, без додаткових фінансових витрат (а.с. 73).

Також, суд першої інстанції вірно не знайшов підстав вважати недостовірними зазначені в заявці на транспортно-експедиційне обслуговування від 24.02.2014 р. № 8 та у додатковій угоді від 21.02.2014 р. № 8 до договору від 10.07.2013 р. № 117728 дані стосовно адреси Компанії WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD, яка, на думку відповідача, не співпадає з адресою компанії, зазначеною у товарно-супровідних документах та графі 2 ЕМД, оскільки з листа Компанії WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD від 07.03.2014 р. слідує, що основні виробничі потужності цієї компанії знаходяться за адресою, що зазначена в товарно-супровідних документах на товар, в тому числі платіжних дорученнях на товар, а в контракті, інвойсах, коносаментах, сертифікатах походження зазначено юридичну адресу компанії (а.с. 63, 87-89).

Щодо доводів митного органу про невідповідність печаток та підписів у рахунку за надані послуги від 25.02.2014 р. № LS-38055266 та довідці про транспортні витрати від 25.02.2014 р. № 068, зазначені невідповідності були усунуті в процесі проведення консультацій між митним органом та декларантом шляхом надання відповідних пояснень, а також листа ТОВ ОСОБА_1 Ейдженси від 05.03.2014 р., з якого вбачається, що підприємство має дві печатки основну та додаткову, та співробітникам фінансового відділу з метою забезпечення безперебійної роботи підприємства делеговані повноваження для підписання та оформлення рахунків-фактур за надані послуги (а.с. 74).

Крім того, суд першої інстанції вірно критично оцінив висновки відповідача про невідповідність зазначеної декларантом вартості експедиторського обслуговування, вказаної у рахунку-фактурі від 25.02.2014 р. № LS-3805266, її еквіваленту в доларах США по курсу НБУ на день виставлення рахунку-фактури, що належить до сплати згідно додаткової угоди від 21.02.2014 р. № 8. Так, з наданого позивачем листа ТОВ ОСОБА_1 Ейдженси № 023 від 25.02.2014 р., який надавався митному органу під час консультацій, вбачається, що при формуванні рахунку на оплату експедиторських послуг та морського перевезення вантажу в національній грошовій одиниці України (на підставі п. 5.4 договору № 1177/20 від 10.07.2013 р.) був проведений розрахунок суми до сплати, обумовленої у додатковій угоді № 8 від 21.02.2014 р., у гривневому еквіваленті на день виставлення рахунку за курсом на рівні 9,8 грн. за 1 дол. США (а.с.64).

Також не підтвердилися й доводи митного органу про невідповідність зазначених в інвойсі від 14.01.2014 р. № XJL 94-96 номерів контейнерів (SEGU448173194, DRYU941960295, TEMU700513996) відомостям щодо номерів контейнерів у інших товарно-супровідних документів та графі 31 ЕМД від 04.03.2014 р. (SEGU4481731, DRYU9419602, TEMU7005139), оскільки співставленням номерів контейнерів у вказаних документах встановлено, що вони є повністю ідентичними, і відрізняються лише тим, що у інвойсі від 14.01.2014 р. № XJL 94-96 до семизначних номерів контейнерів добавлено ще внутрішні порядкові номери замовлень 94, 95, 96, відповідно. Таким чином, номери контейнерів, зазначені в інвойсі, повністю відповідають відомостям іншим товаро-супровідних документів та графи 31 ЕМД від 04.03.2014 року.

Крім того, позивач зазначив, що прас-листи є комерційною пропозицією, яка використовується ще до укладання контракту, а тому вони не є технічними або товаросупровідними документами, які підтверджують якість та ціну товару. Відповідно, відомості, наведені у прайс-листах, не можуть містити номеру контракту, а тому мають прийматися митним органом лише як додаткове джерело інформації при прийнятті рішення щодо правильності визначення митної вартості, разом з рахунками на оплату та ціною, зазначеною у контракті.

Стосовно доводів митного органу про те, що необхідність обчислення собівартості товару (чемоданів) на рівні, відмінному від зазначеного в наданій декларантом калькуляції від 24.02.2014 р. № XJL94-96 обґрунтовується тим, що основною сировиною для виготовлення саквояжів (чемоданів) є алюмінієві сплави (корпус), що є біржовим товаром, та синтетична тканина, яка має мінімальну вартість на рівні 6,57дол. США/кг, суд зазначає, що з наданих виробником товару Компанією WENZHOU XINJIALI LUGGAGE LEATHE CO, LTD документів вбачається, що при виготовленні наборів валіз колісних ТМ MERCURY не використовується алюміній, а ребро жорсткості виготовляється з міцного гнучкого пластику хоникоумб (а.с. 196-197).

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на момент прийняття митним органом рішення про визначення митної вартості товару, декларантом у передбаченому законом порядку та під час проведення консультацій були надані всі передбачені ст. 53 МК України відомості та товарно-супровідні документи на товар, необхідні для його митного оформлення за ціною договору.

Крім того, відповідач не надав обґрунтованих пояснень з приводу того, що у лютому 2014 року на підставі митних декларацій ТОВ «ЕДС» № 110120000/2014/402330, № 110120000/2014/402332 від 24.02.2014 р., Дніпропетровською митницею ДФС було оформлено за ціною договору такий же самий товар від того ж виробника за тим же контрактом, і жодних заперечень проти визначення декларантом митної вартості тоді не виникало (а.с. 198-202).

При цьому, суд першої інстанції вірно не знайшов обґрунтованих підстав вважати, що при митному оформленні товару за декларацією № 110120000/2014/402734 від 04.03.2014 р. позивачем були заявлені неповні або недостовірні відомості про митну вартість товару, а також підстав вважати неподаними необхідні документи або відсутніми у цих документах відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

За викладених обставин, посилання відповідача на п. 6 ст. 54 МК України, де зазначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом вартістю за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів у разі неподання декларантом необхідних документів або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, суд вважає необґрунтованим.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Стаття 58 МК України передбачає, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не повязані між собою особи або хоч і повязані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необовязково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не повязані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В силу положень ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч. 3 ст. 58 МК України).

З системного аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є випадок, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Позивачем при митному оформленні товару було надано всі необхідні для визначення митної вартості товару документи, які не мають ознак неповноти або недостовірності, а також висновок експерта ТПП № ГО-859 від 27.02.2014 року про визначення ринкової вартості вказаного товару (а.с. 90-91), який, у сукупності з іншими документами декларанта, безпідставно не прийнятий митним органом до уваги.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про неправомірність дій Дніпропетровської митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування в рішенні про визначення митної вартості товарів.

Докази нездатності позивачем документально підтвердити заявлену ним митну вартість товару або докази наявності у відповідача обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів як підстави для прийняття митним органом рішення про неможливість використання обраного декларантом методу митної оцінки в матеріалах справи відсутні, та, як того вимагає ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не подані.

З огляду на зазначені вище положення закону та встановлені обставини, відповідачем при здійсненні митного оформлення товару, поставленого ТОВ ЕДС за контрактом № XJL91-93+94-96 від 12.01.2013 року, необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення такої вартості, з огляду на відсутність для цього обєктивних підстав.

У звязку з чим, рішення Дніпропетровської митниці ДФС № 110000003/2014/400007/2 від 11.03.2014 р. про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України коштів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги в цій частині не врахував, що відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Держмитслужби України від 20.07.2007 № 618, визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Проте, позивач до Дніпропетровської митниці із відповідною заявою не звертався, а отже норм, зазначених у цьому Порядку ТОВ «ЕДС» не дотримано.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 17.12.2013 року у справі № 21-439а13 зазначає про те, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відноситься до виключної компетенції митних органів. Тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Отже, суди, не можуть постановляти рішення щодо стягнення з державного бюджету на користь підприємства суми надмірно сплаченого ПДВ, тобто фактично визначати митну вартість ввезеного ним товару за першим методом, чим підміняють митний орган, а відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.01.2013 К/9991/1320/12.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

З огляду на зазначене, та враховуючи те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Державного бюджету України зайво сплачених грошових коштів, як фінансову гарантію в сумі 58 153,94 грн. - ввізного мита та 104 677,10 грн. - податок на додану вартість, а в іншій частині залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДС" до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішення скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України зайво сплачених грошових коштів, як фінансову гарантію в сумі 58 153,94 грн. - ввізного мита та 104 677,10 грн. - податок на додану вартість і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай