Справа № 804/96/15
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 рокусправа № 804/96/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має податкові накладні, які надають право на формування податкового кредиту, а взаємовідносини з контрагентами мали реальних характер.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015р. у задоволенні позову було відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів правомірності формування податкового кредиту.

Колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинам з ТОВ Джеміус, ТОВ Модум, з ТОВ КСВ-ГРУП за липень 2014р., за результатами якої складено акт від 12.11.2014р. № 714/17-03/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем: п.п. 198.3 п.п. 198.6. п.п. 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 15258.00 грн. т.ч. за липень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ Модум (38783987) на суму 2064,00грн., з ТОВ Джеміус (39198160) на суму 8264,00 грн., з ТОВ КСВ-ГРУП (39216634) на суму 4930,00 грн.

Висновки перевіряючи ґрунтуються на безтоварність таких операцій та юридичну дефектність первинних документів.

За результатами перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від № від 11.12.14 року, щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) ФОП ОСОБА_1: за основним платежем 15258 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 7629 грн.

Відповідно матеріалам справи, позивачем за перевіряє мий період укладав договори з ТОВ «Модум», ТОВ «Джеміус», ТОВ «КСВ-ГРУП».

Так між позивачем та ТОВ «КСВ-ГРУП» було укладено - договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів №61 від 12.06.2014.

Позивачем як на доказ виконання вказаного договору були надані: рахунки-фактури №0000326 від 14.07.2014, №0000445 від18.07.2014, №0000496 від 21.07.2014, №0000525 від 22.07.2014, №0000560 від 23.07.2014, №0000671 від 28.07.2014, в котрих відсутнє посилання на договір, а в розділі замовлення відсутній номер, дата та відповідні видаткові накладні на загальну суму 24651,65 грн., а надане платіжне доручення на суму 2988,00 грн. № 189 від 03.07.2014. В графі призначення платежу вказано також інший paxунок №130 від 16.06.2014р.

Крім того, з наданих актів як результат отримання послуг позивачем такі не містять місце виконання, обґрунтованість визначення вартості, не надані докази участі працівників контрагентів у виконанні робіт.

Так між позивачем та ТОВ «Модум» укладено договір поставки № 02/04 від 02.04.2014р. про купівлю товарів, виробів, продукції та інше. Розділом 5 Умови платежу договору № 02/04 передбачено, що покупець здійснює оплату протягом 3 банківських днів з дати виконання умов договору.

Позивачем як на доказ виконання вказаного договору були надані: рахунок-фактуру №0000372 від 28.07.2014, видаткову накладну №0000372 від 28.07.2014, рахунок-фактуру №0000317 від 23.07.2014, видаткову накладну №0000317 від 23.07.2014, в котрих відсутнє посилання на договір, а в розділі замовлення відсутній номер та дата. Також платіжне доручення по вказаному договору №188 від 03.07.2014 року передує даті виставлення рахунку фактури, а в графі призначення платежу зазначено зовсім інший рахунок № 198 від 23.06.2014 року, який не має відношення до поставок за вказаним договором.

Також між позивачем та ТОВ «Джеміус» укладено договір поставки №26 від 20.06.2014. Відповідно умов договору п. 2.1 договору передбачено, що постачальник приймає усні або письмові заявки покупця на поставку товару та відпускає покупцеві товар на умовах EXW (склад постачальника за адресою:м. Дніпропетровськ, вул.Білостоцького буд. №93) згідно з правилами ІНКОТЕРМС-2000. Також згідно п. 3.2 договору № 26 покупець зобов'язується оплачувати товар протягом десяти банківських днів з момент поставки. Оплата товару може здійснюватися покупцем, зокрема, на підставі рахунку-фактур постачальника.

Перевіркою встановлено, що жодні розрахунки між сторонами в липні 2014 року не проводились, до перевірки не було надано платіжних доручень на підтвердження оплати товару.

Позивачем суду надані платіжні доручення на підтвердження оплати за даним договором № 247 від 09.09.2014р., № 267 від 04.09.2014р., № 252 від 20.08.2014р., № 235 від 04.08.2014р., а також рахунки фактури № 0000301 від 18.07.2014р., № 0000315 від 21.07.2014р., № 0000262 від 16.07.2014р., № 0000230 від 14.07.2014р.

Проте всі платіжні доручення в графі призначення платежу містять посилання на рахунки, які не мають відношення до даних поставок, а саме № 157 від 25.06.2014р., № 158 від 26.06.2014р., № 11 від 23.06.2014р., №32 від 26.06.2014р.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивачем не надано всіх документів, які б підтверджували по виконання договорів про надання послуг та поставку товару.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на внесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на податковий кредит з ПДВ.

Перш за все такі документи повинні бути достовірними, тобто відображати реальні події. У звязку із цим навіть бездоганно оформлений документ не може підтверджувати право на податковий кредит у тому випадку, якщо у ході розгляду справи буде встановлено невідповідність фактичного й задокументованого платником податків руху активів.

Як зазначено вище, суд приходить до висновку, про відсутність у позивача належним чином оформлених первинних документів по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Модум», ТОВ «Джеміус», ТОВ «КСВ-ГРУП».

Тому, згідно вимог чинного законодавства надані первинні документи не можуть бути визнані безумовною підставою для формування до податкового кредиту.

Таким чином суд приходить до висновку, про відсутність у позивача належним чином оформлених первинних документів по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Модум», ТОВ «Джеміус», ТОВ «КСВ-ГРУП», а також надані до матеріалів справи документи не дають можливість встановити реальність виконання робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи податкової інспекції про нереальність здійснення господарських операцій в зв'язку з тим що суду не надано беззаперечних доказів, що такі мали трудові ресурси, основні засоби, оборотних коштів, складських приміщень, тощо для реального здійснення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржена постанова прийнята з урахуванням норм чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 41, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 15 червня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник