Справа № 2-а-768/11
Суддя: Петунін І. В.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-768/11
Справа № 2«а»-768/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2011 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора дорожньо-патрульної служби взводу ДПС батальйону ДПС при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора дорожньо-патрульної служби взводу ДПС батальйону ДПС при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого вказав, відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП, де вказано, що 18.01.2011р. керуючи автомобілем НОМЕР_1 на 435 км автодороги Знамянка-Луганськ рухався зі швидкістю 90 км/г, чим перевищив дозволену швидкість руху на 20 км/г, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху. Вважає постанову незаконную, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. По-перше, у постанові відсутні вказівки на те, хто саме проводив фіксацію правопорушення. У той же час такі дані мають істотне значення для визначення правомірності застосування будь-якого спеціального засобу і мають бути зафіксовані. У відповідності до п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС України, затверджено наказом МВС 13.11.2006р. № 1111, до використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом допускаються лише співробітники, які вивчили інструкції та склали заліки з використання цих приладів. Тому при оцінці як законності, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про співробітників, так і достовірності фіксації порушень ПДР необхідно мати відомості про співробітників, що застосували спеціальний засіб та про складання ними заліків. Такі відомості на даний момент відсутні, хоча мають принципове важливе значення для вирішення справи. До того ж, п.13 вищевказаної Інструкції прямо забороняє використання спеціальних засобів, які не відносяться з табельною належністю до даного підрозділу ДПС. На жаль, табельна належність приладу взводу ДПС не відображені у постанові про накладення на нього стягнення, а тому викликає сумнів і потребує перевірки (зокрема, надання відповідачем журналу обліку роботи спеціальних засобів (додаток до вищевказаної Інструкції). По-друге, зазначений п.13.2 Інструкції прямо забороняє заборону використання спеціального засобу, що не пройшов метрологічну повірку. Відповідно до ст.ст.11, 20, 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у постанові має бути зазначено, яким технічним засобом фіксувалося правопорушення, реквізити документів про допуск типу засобу вимірювальної техніки до використання, а також повірки конкретного екземпляру приладу. Однак постанова не містить жодних відомостей про вимірювальну техніку, за допомогою якої фіксувалося правопорушення. Даних про проходження метрологічної повірки приладу, показання якого виявилися єдиним доказом у справі про накладення на нього стягнення, у нього немає та у постанові вони не вказані. По-третє. Прилад, яким проводилася фіксація порушень ПДР співробітниками ДАІ, не може бути засобом автоматичної фіксації порушень, оскільки він знаходився у співробітника ДАІ в руках, параметри роботи приладу визначаються безпосередньо інспектором. Між тим, ст.141 КУпАП передбачає, що фіксація повинна проводитись приладами, які працюють виключно в автоматичному режимі. По-четверте, співробітник ДАІ знаходився та проводив вимірювання, а також зупинив транспортний засіб у межах дії відповідного обмеження швидкості знаком 5.45 «НЕТАЙЛОВО», але у момент вимірювання транспортний засіб знаходився до зазначеного знаку або на рівні. Тобто, дія зазначеного обмеження на нього не розповсюджувалася. Дана ділянка дороги не пролягає у населеному пункті, так як територія, хоч і зазначена знаком 5.45, не є забудованою і не підпадає під визначення населеного пункту, дане п.1.10 ПДР. Знак 5.45 встановлений не на межі забудови, що прилягає до дороги, а на значній відстані від неї, за таких умов вважати, що зазначена територія відповідала обом ознакам населеного пункту (забудована та позначена відповідними знаками) у п.1.10 ПДР не можна, отже не можна вважати, що ділянка, на якій виміряна швидкість, відноситься до населеного пункту, де він був зупинений співробітниками ДАІ. Окрім наведеного, зазначає, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі не тільки порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП, але й призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення. За таких умов його права при такому розгляді справи грубо порушено. У звязку з цим просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду що відстань від знаку до місця, де стояли інспектори ДАІ 200м. Вони пропонували йому екстрено знизити швидкість, якщо він побачив знак. Але він гальмував двигуном, за знаком у нього була швидкість приблизно 70 км/г. Він казав інспектору при складанні протоколу, що йому треба юридична консультація, але інспектор сказав, що має права складати на місці протокол та виносити постанову, яку у наступному позивач має право оскаржити. Копію постанови отримав на місці. По суті у протоколі написав: «виїхав з повороту, побачивши знак, тормозив двигуном поволі зменшуючи швидкість, екстрене торможіння не применяв, так як дорога слизька».

Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою серія АН № 917674 в справі про адміністративне правопорушення від 18.01.2011р., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП до 255 грн. штрафу. Згідно цієї постанови, 18.01.2011р. о 12.51 годин позивач керуючи автомобілем НОМЕР_2 на 435 км автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварино, на ділянці дороги, де швидкість обмежена до 60 км/г дорожним знаком 5.45 ПДР «Нетайлово», рухався зі швидкістю 90 км/г, чим перевищив швидкість більш ніж на 20 км/г. Швидкість вимірювались приладом «Трукам»№ ТС 000662. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, постановив притягнути позивача до адміністративної відповідальності і накласти стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Примірник постанови отримав 18.11.2010р. (а.с.10).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АН1 № 376336 від 19.01.2011р., 18.01.2011р. о 12.51 годин позивач керуючи автомобілем НОМЕР_2 на 435 км автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварино, на ділянці дороги, де швидкість обмежена до 60 км/г дорожним знаком 5.45 ПДР «Нетайлово», рухався зі швидкістю 90 км/г, чим перевищив швидкість більш ніж на 20 км/г. Швидкість вимірювались приладом «Трукам»№ ТС 000662, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. У своїх поясненнях у протоколі позивач вказав: «виїхав з повороту, побачивши знак, тормозив двигуном поволі зменшуючи швидкість, екстрене торможіння не применяв, так як дорога слизька». До протоколу додається постанова АН № 917674 від 18.01.2011р.

Згідно п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/г.

Суд не приймає доводів позивача з посиланням на Інструкцію з діяльності підрозділів ДПС ДАІ МВС України, затверджену наказом МВС України від 13.11.2006р. № 1111, оскільки ця Інструкція на час складання протоколу та постанови вже втратила чинність на підставі наказу МВС України від 27.03.2009р. № 111.

Також суд не приймає доводів позивача з посиланням на ст.141 КУпАП, оскільки вказана норма визнана неконституційною на підставі рішення КСУ від 22.12.2010р. № 23-рп/2010.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, фотокарток чи інших носіїв інформації з фото- і кінозйомкою, відеозаписом з показаннями технічних приладів та технічних засобів, до протоколу та постанови в справі про адміністративне правопорушення, не додано. Взагалі не вказано, чи має прилад «Трукам»№ ТС 000662 функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Крім того, згідно ч.4 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Як вбачається з постанови, вона складалася відразу на місці події у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки вказано, що позивач отримав цю постанову на місці. Також з цієї постанови видно, що до неї не додавався протокол, але у протоколі навпаки, вказано, що постанова є додатком до протоколу. Таким чином, постанову про адміністративне правопорушення винесено без складання протоколу, якщо постанова є додатком до протоколу, що суперечить ч.4 ст.258 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, докази, які є у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням норм закону, спростовується поясненнями позивача та підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.23, 122, 245, 251, 258, 280, 287-289, 293 КУпАП та керуючись ст.ст.11, 86, 94, 97, 98, 99, 100, 158-163, 1712 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серія АН № 917674 від 18.01.2011р. по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 255 грн.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя