Справа № 812/226/15
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/226/15

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ігнатович О.А.

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку справу за адміністративним позовом Луганського обласного відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів до приватного підприємства «Рубежремстрой» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 17630,13 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2015 року Луганське обласне відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів (надалі - Позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про стягнення з приватного підприємства «Рубежремстрой» (надалі - Відповідач) адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 17630,13 грн.

В обґрунтування зазначено - Відповідач у 2014 році на підставі положень Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та згідно з поданим ним звітом 10-ПН від 26.02.2015 про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2014 рік мав працевлаштувати 1 інваліда, з них не працювало жодного. Оскільки Відповідачем не було створено 1 робоче місце для інваліда, якого відповідно не працевлаштовано, то утворилась заборгованість за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 17386,67 грн. та пеня за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 243,46 грн. Враховуючи, що вказані грошові кошти відповідачем у строк, визначений цим Законом, добровільно на користь Луганського обласного відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів не перераховано, Позивач просить стягнути з Відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 17630,13 грн.

У судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити, надав додаткові пояснення від 05.06.2015 № 444, в яких, з посиланням на ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів від 26.03.2007 № 1/6-172 (далі лист № 1/6-172), стверджує, що норми відносно працевлаштування вважаються виконаними, якщо інвалід працював на підприємстві 6 місяців звітного року, та наголошує, що відповідно до частини 5 статті 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» виконання нормативу робочих місць вважається працевлаштування інвалідів, для яких це місце роботи є основним, а надані Відповідачем документи не дають, на думку Позивача, змогу однозначно визначити чи було робоче місце ОСОБА_4 основним. Таким чином, вважає, Відповідач не виконав норматив по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році.

На пропозицію суду та на виконання вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України Позивач не надав лист № 1/6-172 та дані про обовязковість його застосування.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що на підприємстві у 2014 році забезпечено працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, визначеного Законом України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у зв'язку з чим вимоги Позивача про стягнення з підприємства адміністративно - господарських санкцій та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до наступного.

ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів відповідно до пунктів 1, 2 Положення про ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів, затвердженого, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 № 129, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України, бюджетна установа ОСОБА_3 є правонаступником ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів як урядового органу.

Згідно з пунктами 4, 5 зазначеного Положення основними завданнями ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів відповідно є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів; виконання програм щодо соціального захисту інвалідів. Відповідно до покладених завдань ОСОБА_3 координує та контролює роботу територіальних відділень ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів.

Луганське обласне відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів відповідно є територіальним органом ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів, і діє на підставі Положення про Луганське відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів (а.с. 18-21).

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Положення про Луганське відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів відділення ОСОБА_3 відповідно до покладених на нього завдань здійсню є збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-12 XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875-XII).

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приватне підприємство «Рубежремстрой» (ідентифікаційний код 34641632, місцезнаходження: 92905, Луганська область, м. Кремінна, вул. Вокзальна, буд. 2), зареєстроване як юридична особа 29.01.2007 за № 1 000580, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії АГ № 759153 (а.с. 140).

Судом встановлено, що відповідач є роботодавцем, який відповідно до статті 18 Закону № 875-XII зобов'язаний виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

На виконання пункту 2 Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Відповідач зареєстрований у Луганському обласному відділенні ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів 07.02.2008 (а.с. 6).

Відповідно до частини 2, частини 3 статті 18-1 Закону № 875-XII рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частиною 3 статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

26.02.2015 Відповідачем подано до Луганського обласного відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ, з якого вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2014 році становила 15 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства України встановлена інвалідність - не працює, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII - 1 особа (а.с. 7).

Відповідач у звіті самостійно визначив розмір адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 8 693 334 грн. (а.с. 7).

Представник відповідача зазначив, що зазначений звіт є помилковим, та таким, що не відповідає фактичним обставинам наявного спору. З приводу помилковості звіту відповідальною особою подано пояснення (а.с. 93).

На підставі даних поданого відповідачем звіту форми № 10-ПІ Позивачем зроблено висновок про незабезпечення Відповідачем працевлаштування 1 інваліда у 2014 році, оскільки на його підприємстві повинно бути створено 1 робоче місце, яке призначене для забезпечення працевлаштування інвалідів, проте не працювало жодного.

Відтак, Позивач вважає, що Відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у сумі 17386,67 грн., виходячи з розміру середньої річної заробітної плати штатного працівника на підприємстві у 2014 році та 1 робочого місця, призначеного для працевлаштування інваліда і не зайнятого ним (260800,00 грн. : 15 х 1 = 17386,67 грн.).

У зв'язку з порушенням Відповідачем терміну сплати вказаних адміністративно-господарських санкцій, Позивачем на підставі приписів частини 2 статті 20 Закону № 875-XII нараховано пеню у загальному розмірі 243,46 грн.

Суму адміністративно - господарських санкцій та пені Відповідачем добровільно не сплачено.

Відповідач із висновками Позивача про наявність у підприємства обов'язку сплачувати адміністративно - господарські санкції та пеню у зв'язку з порушенням вимог статті 19 Закону № 875-XII не погоджується та зазначає, що у 2014 році ним забезпечено працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, визначеного цим Законом. Відповідач звертає увагу на те, що у 2014 році на підприємстві працювало 2 інваліда 4 місяці. Відповідач наголошує на тому, що у звіті форми № 10-ПІ за 2014 рік, що був надісланий ним на адресу Позивача, допущено помилки, а саме: у рядку 02 «середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства України встановлена інвалідність» помилково не зазначено жодної особи, у рядку 06 «сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів» помилково нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі 8 693 334 грн.

Враховуючи фактичну кількість працівників Відповідача, приймаючи до уваги зроблений Позивачем розрахунок санкцій на суму 17386,67 грн., виходячи з обовязку працевлаштування одного інваліда, самостійно нарахована Відповідачем санкція в розмірі 8 693 334 грн. є кратно завищеною та свідчить про помилковість її самостійного нарахування.

На підтвердження власних доводів про виконання підприємством у повному обсязі нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році представником Відповідача долучено до матеріалів справи докази працевлаштування 2 інвалідів, які пропрацювали протягом 4-х місяців.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42, у рядку 01 звіту відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722 (із змінами); у рядку 02 - середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність; у рядку 03 - кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України № 875-XII.

Приписами вказаної Інструкції встановлено, що показник рядка 03 визначається для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, шляхом множення показника рядка 01 на 4%, а для роботодавців, у яких працює від 8 до 25 осіб, дорівнює 1 особі.

Дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Згідно з пунктом 2.1 пункту 2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір (контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємства, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві Відповідача за 2014 рік фактично складала 19 осіб (39+39+40+44+43+2+1+1+1+6+6+6) : 12 = 19), що підтверджується табелями обліку робочого часу за 2014 рік (а.с. 117-136).

Помилково зазначена Відповідачем середньооблікова кількість працівників - 15-ть при фактичній 19-ть, з вищенаведених норм закону не впливає на вирішення спору, оскільки входить в межі розрахунку від 8 до 25 осіб.

Враховуючи, що обов'язок зі сплати підприємством - роботодавцем адміністративно - господарських санкцій в силу вимог статті 20 Закону № 875-XII виникає виключно у разі невиконання ним нормативу по створенню робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, вирішення даного публічно - правового спору пов'язується з оцінкою обставин, що свідчать про працевлаштування підприємством у 2014 році штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.

Як зазначає Відповідач, у 2014 році на підприємстві було працевлаштовано в наступні періоди 2 особи, яким встановлено інвалідність: ОСОБА_5, з 01.01.2014 по 05.05.2014, посада - сторож, ІІІ група інвалідності, кількість відпрацьованих повних місяці - 4 місяці (а.с. 33, 34, 113), ОСОБА_4 - з 01.01.2014 по 05.05.2014, посада - слюсар - інструментальник 4 розряду, ІІІ група інвалідності, кількість відпрацьованих повних місяці - 4 місяці (а.с. 33, 34, 114-116).

На підтвердження наведених вище обставин Відповідачем надано суду належним чином засвідчені копії наказів про прийняття на роботу, про звільнення з посади, витягу з наказу про призначення на посаду про призначення на посаду, пенсійних посвідчень, посвідчення інваліда, особових карток, трудових книжок, довідок МСЕК, індивідуальних відомостей про застраховану особу, табелів обліку робочого часу (а.с. 33-84, 91-92, 112-138).

Зважаючи на приписи статті 19 Закону № 875-XII, пункту 3 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42, пункту 2.1 пункту 2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 № 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, кількість робочих місць на підприємстві Відповідача для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу у 2014 році становить 1 особу .

Відтак, враховуючи, що 2 особи працювали повних 4 місяці 2014 року, тобто в загальній сумі термін роботи інвалідів протягом року склав 8-м місяців, середньооблікова кількість штатних працівників - інвалідів з урахуванням вимог Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, складає 1 особу (2+2+2+2 : 12 = 0,66 = 1 особа).

Зазначений розрахунок визнається сторонами.

Надаючи оцінку доводам Позивача, зазначеним в додаткових поясненнях від 05.06.2015 № 444, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною 2 пункту 3.2. пункту 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722, облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з'явились або не з'явились на роботу.

З табелів обліку робочого часу за 2014 рік, наданих представником відповідача до матеріалів справи (а.с. 117-136), вбачається, що ОСОБА_6, ОСОБА_4 працювали на робочих місцях протягом повних 4 місяців,

Також Відповідачем надано до суду звіти про відрахування єдиного соціального внеску за 2014 рік, з яких вбачається штатна чисельність працівників, в тому числі кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність в кількості 2 особи, за яких перераховувалась сума єдиного внеску (а.с. 40-62).

Згідно пункту 12 статті 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного соціального внеску» основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.

Таким чином, виходячи з норм статті 56 КЗоТ України, приймаючи до уваги ведення Відповідачем трудових книжок на зазначених працівників, суд критично оцінює твердження Позивача, не підтверджене жодним доказом, що робота у Відповідача для ОСОБА_6 не була основним робочим місцем.

Зазначені обставини не враховані Позивачем при розрахунку санкцій та обставин, які впливають на вирішення спору по суті.

Зважаючи на вище викладене, суд не знаходить обєктивного підтвердження посиланню Позивача на лист № 1/6-172, щодо обов'язковості відпрацювання особою, якій відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, 6 місяців для зарахування до нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також на неможливість визначення робочого місця ОСОБА_6 як основного.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що доводи Відповідача стосовно працевлаштування у 2014 році 2 інвалідів (середньооблікова кількість - 1) та про допущення помилки у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ Позивачем не спростовані, а доказів відсутності законодавчо визначених підстав для включення цих осіб у рахунок нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів не надано, суд дійшов висновку, що Відповідачем було виконано вимоги Закону № 875-XII щодо обов'язку створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, зважаючи на те, що доводи Позивача стосовно наявності у Відповідача обов'язку сплачувати адміністративно - господарські санкції та пеню у визначеному Позивачем розмірі не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10 червня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись статтями 2, 17, 69, 70, 71, 87, 94, 98, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення ОСОБА_3 соціального захисту інвалідів до приватного підприємства «Рубежремстрой» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2014 році у розмірі 17630,13 грн. відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 15 червня 2015 року.

Суддя ОСОБА_7