Справа № 819/307/15-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/2810/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Хобор Р.Б., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

представника позивача Оліяр Г.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Теребовлянського районного центру зайнятості на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

06 лютого 2015 року Теребовлянський районний центр зайнятості (далі Теребовлянський РЦЗ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1725,04 грн. допомоги по безробіттю.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 819/307/15-а у задоволенні вказаного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач Теребовлянський РЦЗ просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у період отримання допомоги по безробіттю з серпня 2013 року по вересень 2013 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець і у встановленому законом порядку не здійснив всіх визначених дій для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, а тому не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Представник апелянта Теребовлянського РЦЗ у ході апеляційного розгляду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта і просив залишити оскаржувану постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову Теребовлянського РЦЗ, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 дізнався про те, що під час отримання допомоги він був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності лише після розслідування страхового випадку та припинення йому виплати допомоги. Оскільки відповідачу не було відомо про наявність обставин, що впливають на умови виплати йому допомоги, то суд дійшов висновку про відсутність умисного невиконання відповідачем своїх обовязків та зловживання ними.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

гідно з абзацом першим частини 1 статті 1, частини третьої пункту «б» Закону України «Про зайнятість населення» (далі Закон № 803-ХІІ), зайнятість це діяльність громадян, повязана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така що як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

За приписами частини 1 статті 2 Закону № 803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 11 цього ж Закону громадяни мають право на соціальний захист у сфері зайнятості згідно із законодавством України про зайнятість.

Особи, визнані у встановленому порядку безробітними, мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Як безспірно встановлено судом, 05 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав статус безробітного у Теребовлянському РЦЗ та відповідно до довідки, виданої відповідачем, отримав допомогу по безробіттю за період з 12 серпня 2013 року по 16 вересня 2013 року на загальну суму 1725,04 грн. (а.с. 10). При цьому відповідач у заяві від 05 серпня 2013 року повідомив позивача про те, що не є субєктом підприємницької діяльності (а.с. 4)

Разом з тим, з 07 липня 1998 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 5).

Як слідує з матеріалів справи, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.11.2011 року у справі № 2а-1970/3179/11 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Разом з тим, відповідно до витягу з ЄДРПОУ запис про припинення підприємницької діяльності відповідачем внесено лише 07 серпня 2014 року, а тому саме з цієї дати відповідач втратив статус субєкта підприємницької діяльності.

За приписами пункту восьмого частини 1 статті 31 та частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості, а сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини другої і абзацу першого частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи - підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг, а також виявлення факту подання недостовірних даних, що мав місце під час перебування особи на обліку як безробітної, або неповідомлення державної служби зайнятості про виїзд за межі України з метою працевлаштування чи провадження іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку.

Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 зазначеного Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених з дня призначення виплат стягуються з такої особи відповідно до пункту 7 цього Порядку.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги Теребовлянського РЦЗ є обґрунтованими і помилково відхилені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позовних вимог Теребовлянського РЦЗ.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Теребовлянського районного центру зайнятості задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 819/307/15-а скасувати і прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Теребовлянського районного центру зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Теребовлянського районного центру зайнятості 1725 грн. (одну тисячу сімсот двадцять пять) 04 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.Б.Хобор

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 11 червня 2015 року.