Справа № 2а-2218/10/0370
Суддя: Самсін І.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Самсіна І.Л.,

суддів: Кривенка В.В.,

Прокопенка О.Б., -

розглянувши заяву Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області (далі - ДПІ) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року у справі за позовом малого підприємства «Донік» до ДПІ про визнання частково протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України надійшла заява ДПІ про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Цією ухвалою касаційний суд залишив без задоволення касаційну скаргу ДПІ, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2012 року про задоволення позову у зазначеній справі - без змін.

На обґрунтування заяви додано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 серпня 2013 року (справа № К/9991/22685/11), яка, на думку ДПІ, підтверджує неоднакове правозастосування пункту 9 статті 3, пункту 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Верховний Суд України вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених норм матеріального права, зокрема, у постанові від 17 грудня 2013 року (провадження № 21-442а13) він зазначив, що за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний податковий орган може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій, виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги).

Цьому правовому висновку оскаржувана ухвала Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року відповідає.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд справи.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом малого підприємства «Донік» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про визнання частково протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій до провадження Верховного Суду України за заявою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 лютого 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачІ.Л. Самсін
Судді: В.В. Кривенко
О.Б. Прокопенко