Справа № 2-а-4715/11(2-а/208/1/15)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 рокусправа № 2-а-4715/11 провадження №2-а/208/1/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Інтеграл"

на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 березня 2015 року по справі № 2-а-4715/11(пр. № 2-а/208/1/15) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Інтеграл" до Дніпродзержинської міської ради, за участю третіх осіб: Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України", Української академії аграрних наук про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Інтеграл" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради № 901-48/V від 26.02.2010 року в частині п.10, п.10.1, п.10.2; зобовязати ?Дніпродзержинську міську раду продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки розташованої за адресою: м.Дніпродзержинськ, провулок Цегельний, 17, загальною площею 1,1190 га (кадастровий номер 602:006:0081) шляхом переукладення з ТОВ "Бізнес - Інтеграл" договору оренди земельної ділянки на термін до 31.12.2032р.

Під час розгляду справи заявлені вимоги позивачем змінювались, остаточна редакція їх викладена у заяві (т.2 а.с.39-51). З урахуванням уточнених позовних вимог ТОВ "Бізнес - Інтеграл" просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради № 901-48/V від 26.02.2010 року в частині п.10, п.10.1, п.10.2;

- зобов'язати Дніпродзержинську міську раду належним чином виконувати умови договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,1190 га., за адресою: м.Дніпродзержинськ, провулок Цегельний, 17, укладеного між Дніпродзержинською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Інтеграл» на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 408-26/ХХІІІ та 101-04/ XXIV від 20.12.2002 року, в тому числі щодо зобов'язань продовження договору, які обумовлені та виникають в силу закону;

- зобов'язати Дніпродзержинську міську раду винести на розгляд поточної сесії питання щодо подовження ТОВ «Бізнес-Інтеграл» терміну дії договору оренди земельної ділянки за адресою: м.Дніпродзержинськ, провулок Цегельний, 17, загальною площею 1,1190 га. та оформлення відповідних документів на землекористування (оренду).

В обґрунтування заявлених вимог Товариство посилалось на те, що міська рада, в порушення порядку та строків прийняття рішень, безпідставно відмовила ТОВ «Бізнес-Інтеграл» у продовженні договору оренди земельної ділянки. Позивач вказував на те, що міська рада, без належного обґрунтування, без врахування того, що позивач є користувачем нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці, прийняла рішення про відмову у продовженні договору оренди земельної ділянки (п.10 рішення). При цьому, п.10.1 Рішення визнала такими, що втратили чинність

рішення від 23.03.2006р. та від 25.05.2007р., якими земельну ділянку було передано Товариству в оренду. З цього приводу позивач вказував на те, що скасовуючи своє рішення, яке вичерпало свою дію укладенням договору оренди земельної ділянки, міська рада діяла не на підставі наданих повноважень, оскільки була позбавлена можливості скасовувати своє рішення, яке вже було виконано. Неправомірність п.10.2 Рішення позивач повязує з тим, що міська рада безпідставно зобовязала НВД АФ «Наукова», як власника нерухомого майна, оформити документи на землекористування (щодо спірної земельної ділянки), оскільки НВД АФ «Наукова» не є власником нерухомого майна, яке знаходиться на спірний земельній ділянці.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Інтеграл" відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що між Дніпродзержинською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Інтеграл» були укладені договори оренди земельних ділянок № 0690 від 21.01.2003 року, строк дії якого закінчився 20.12.2004 року, № 02389 від 14.06.2005 року, строк дії якого закінчився 28.01.2006 року та № 05033 від 19.03.2007 року, строк дії якого закінчився 06.02.2008 року.

В подальшому строк дії договору оренди № 05033 від 19.03.2007 року продовжувався на виконання судового рішення до 07.02.2010р.

04.01.2010р. ТОВ «Бізнес-Інтеграл» звернулося до Дніпродзержинської міської ради з клопотанням про продовження дії договору оренду земельної ділянки.

Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» також звернулась до Дніпродзержинської міської ради з листом від 22.02.2010р. про оформлення документів на землекористування за НВД АФ «Наукова», як власника нерухомого майна по провулку Цегельному, 17, у м.Дніпродзержинську.

За наслідками розгляду клопотань, 26 лютого 2010 року Дніпродзержинською міською радою було прийнято рішення №901-48/V «Про набуття юридичними та фізичними особами права користування земельними ділянками несільськогосподарського призначення, які надаються у користування по матеріалах інвентаризації», окремими положенням якого вирішено, зокрема:

п.10 - не продовжувати договір оренди земельної ділянки за адресою: провулок Цегельний, 17, загальною площею 1,1190 га., який укладено з товариством обмеженою відповідальністю «Бізнес-Інтеграл»;

п.10.1 - визнати такими, що втратили чинність п.7 додатка до рішення міської ради від 23.03.2006 року №697-21/IV, та п.4 додатка 2 до рішення міської ради від 25.05.2007 року №188-10/ IV.

п.10.2 - зобов'язати Науково-виробничу дослідну агрофірму «Наукова» як власника нерухомого майна оформити документи на землекористування.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах Дніпродзержинська міська рада не може бути визначена як субєкт владних повноважень, оскільки не виконувала владних управлінських функцій, які характеризують державний орган чи орган місцевого самоврядування як субєкт владних повноважень.

Так, статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За приписами частини другої статті 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальних громад сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крмі земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності (ч.1, 2 ст.83 ЗК України).

У пунктах «а», «б», «в», «г» і «к» ст..12 ЗК України передбачено, що до повноважень міської ради належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Отже, земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_1 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міська рада, відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 Земельного кодексу України, згідно якого земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Тобто, пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування, а саме права оренди на спірну земельну ділянку.

Так, міська рада як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом.

Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Посилання представника позивача на те, що спірні пункти рішення міської ради від 26 лютого 2010 року оскаржуються підприємством не лише з огляду на порушення його права щодо продовження договору оренди земельної ділянки, а й з підстав порушення відповідачем строку прийняття рішення за результатом розгляду клопотання про продовження дії договору оренди земельної ділянки та з підстав не можливості скасування міською радою свого рішення, яке вичерпало свою дію укладенням договору оренди (п.10.1 рішення), колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказані доводи позивача не змінюють суть виниклих між сторонами спірних правовідносин. Крім цього, п.10.1 рішення не скасовано попередні рішення міської ради, якими позивачу передавалася в оренду земельна ділянка, а визнано такими, що втратили чинність п.7 додатка до рішення міської ради від 23.03.2006 року №697-21/IV, та п.4 додатка 2 до рішення міської ради від 25.05.2007 року №188-10/ IV. При цьому, вказане рішення прийнято відповідачем з огляду на попереднє рішення про не продовження договору оренди земельної ділянки з позивачем (п.10 рішення). Не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства і вимоги щодо скасування п.10.2 рішення Дніпродзержинської міської ради від 26.02.2010р., яким зобов'язано Науково-виробничу дослідну агрофірму «Наукова» як власника нерухомого майна оформити документи на землекористування, оскільки, з огляду на доводи позивача, якими обґрунтовувався позов в цій частині, для вирішення цих вимог необхідно встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, а саме фактів, які свідчать або спростовують наявність у Науково-виробничої дослідної агрофірми «Наукова» права на нерухоме майно, яке розташовано на спірній земельній ділянці.

З огляду на зміст та обсяг заявлених позивачем вимог та з огляду на підвідомчість справ господарським судам України, яка визначена ст..12 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказаний спір має вирішуватися господарським судом.

Про необхідність розгляду справ компетентним судом йдеться і в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014р. (реєстраційний №42202901), який зазначив про те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд господарської юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.157, 203 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Інтеграл" задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 березня 2015 року по справі № 2-а-4715/11(пр. № 2-а/208/1/15) скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку. передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 12.06.2015р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк