Справа № 2а-461/174/13,1010/13-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Справа № 876/6404/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадської організації «Інформаційно-правовий центр «Наше право» на постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 березня 2013 року у справі позовом громадської організації «Інформаційно-правовий центр «Наше право» до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

громадська організація «Інформаційно-правовий центр «Наше право» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в якому просило визнати неправомірною бездіяльність управління транспорту та звязку Львівської міської ради щодо ненадання відповіді на звернення (вих. №591/12 від 23.11.2012 р.) та зобовязати управління надати таку відповідь, визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не проведення відповідної перевірки, яка стосується порушень прав пасажирів на автобусному маршруті № 39, що обслуговується ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» та зобовязати управління провести перевірку, яка стосується порушень прав пасажирів на автобусному маршруті №39. що обслуговується ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» та зобовязати Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради розірвати договір № 293 А/Т з ТзОВ «ФІАКР- ЛЬВІВ» про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 07 березня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадська організація «Інформаційно-правовий центр «Наше право» оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом не повною мірою встановлено обставини, що мають значення для справи, що в свою чергу порушує норми процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі зазначає, що у листопаді 2012 року до громадської організації «Інформаційно-правовий центр «Наше право» надійшло декілька звернень від жителів мікрорайону «Кривчиці» які скаржилися на порушення їхніх пасажирських прав перевізником (ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ»), що здійснює обслуговування маршруту № 39. Порушення прав полягало у відсутності автобусів на маршруті, недотримання водіями графіку руху маршрутного таксі, великий інтервал руху між автобусами, порушення водіями маршруток правил дорожнього руху тощо.

23 листопада 2012 року позивачем в інтересах громадян (мешканців Львова), надіслано скаргу (вих. №591/12 від 23.11.2012 р.) щодо порушення прав пасажирів міського маршруту № 39 в управління транспорту та звязку Львівської міської ради. За результатами розгляду скарги громадська організація ІПЦ «Наше право» просила провести перевірку надання послуг ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» та розірвати договір (№ 293 А/Т про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування) з перевізником у разі виявлення порушень. Станом на 28 січня 2013 року (до моменту подання позовної заяви) позивач не отримав відповіді на надіслане звернення.

15 листопада 2012 року громадянин ОСОБА_1 (пасажир, права якого порушено) також самостійно звертався до Управління транспорту та звязку Львівської міської ради, Інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Держтехногенбезпеки у Львівській області зі скаргами, які стосуються вищезазначених порушень ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ» при наданні послуг з перевезення . У відповідях на звернення кожен з цих органів зазначив, що перевізником порушуються норми законодавства про автомобільний транспорт.

Отже, фактично позивачем не отримано відповіді на надіслане звернення (вих. №591/12 від 23.11.2012 р.), а також і будь-яких відомостей про проведення перевірки надання послуг з перевезення ТзОВ «ФІАКР- ЛЬВІВ». Таким діянням відповідача порушено наведені в обґрунтуванні норми Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ряд інших норм чинного законодавства.

Крім того, вище вказаними контролюючими органами державної влади зафіксовано порушення перевізником (ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ») Закону України «Про автомобільний транспорт», Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту тощо.

У постанові суд зазначив, що позивач та його представники зазначають, що скарга №591/12 від 23.11.2012 р. була направлена до Управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, однак жодних доказів направлення такої чи отримання її відповідачем вони суду не надали.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян). Стаття 20 вище зазначеного закону встановлює термін розгляду звернень громадян. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Відповідно до частини 1 статті вказаного Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

У судовому засіданні позивачем надано звернення №591/12 від 23.11.2012 р. до Управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, яке містить вихідний номер, дату та затверджене печаткою позивача. Оскільки у своїй постанові суд вважає, що таке звернення не може бути доказом надсилання його відповідачу, то у звязку з цим позивач надає суду нові матеріали, які підтверджують факт відправлення скарги. До таких матеріалів належить копія Списку на відправлення рекомендованих листів по Україні датований 27 листопада 2012 року (зазначений поштовий номер - № 256925), який підтверджений печаткою позивача та печаткою відділення поштового звязку. У переліку листів міститься звернення до Управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

Для підтвердження факту отримання управлінням транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради скарги №591/12 від 23.11.2012 р., позивачем надіслано відповідачу запит на інформацію (вих. №104/12 від 15.03.2013 р.) щодо надання копії журналу вхідної та вихідної кореспонденції управляння за період від 20 листопада по 20 грудня 2012 року (до апеляційної скарги додається копія повідомлення про вручення листа). Отримана відповідь на запит буде долучена до матеріалів справи.

Представник Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради проти задоволення позову заперечив, проте щодо цих позовних вимог не надав жодних підтверджень своїм запереченням, не підтвердив того, що звернення позивача він не отримав. Більше того, ним було зазначено, що позовні вимоги громадської організації щодо ненадання відповіді на звернення є безпідставними, оскільки, на його думку, є дивним у разі не отримання відповіді одразу звертатися до суду.

Крім того, суд вважав позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність управління транспорту та звязку Львівської міської ради щодо не проведення відповідної перевірки, яка стосується порушень прав пасажирів на автобусному маршруті № 39, що обслуговується ТзОВ «ФІАКР-ЛЬВІВ, та зобовязання управління провести таку перевірку безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача зі скаргою № 591/12 від 23.11.2012 р.

У даному випадку суд першої інстанції не з'ясував необхідних обставин, які, виходячи з норм права, належало б встановити для правильного вирішення цієї позовної вимоги. Позивачем у судовому засіданні надано копію скарги №591/12 від 23.11.2012 р., яку було відправлено відповідачу.

Представником відповідача не було надано жодних підтверджень неотримання даного звернення. Незважаючи на це судом не прийнято жодних заходів з метою належного та повного встановлення даної обставини справи.

Для підтвердження факту відправлення та отримання управлінням транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради скарги № 591/12 від 23.11.2012 р., позивачем додано до матеріалів справи нові докази, а саме копію списку на відправлення рекомендованих листів по Україні датований 27 листопада 2012 року (зазначений поштовий номер - № 256925), який підтверджений печаткою позивача та печаткою відділення поштового звязку та копію повідомлення про відправлення запиту на інформацію (вих. №104/12 від 15.03.2013 р.) щодо надання копії журналу вхідної та вихідної кореспонденції управляння за період від 20 листопада по 20 грудня 2012 року.

На думку суду, для врегулювання відносин між Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та ТзОВ «Фіакр-Львів» слід застосовувати норми цивільного законодавства України. Суд вважав, що при укладенні договору №293 А/Т, укладеного між відповідачем та ТзОВ «Фіакр-Львів», Департамент житлового господарства та інфраструктури виступає як юридична особа, а не субєкт владних повноважень, а відтак, сторони вказаного договору є рівноправними субєктами правовідносин, що виникли в результаті укладення договору. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 627 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зважаючи на це, суд вважає, що позов про розірвання вище вказаного договору чи зобовязання до вчинення таких дій, має право подавати лише сторона такого договору, а саме: Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради або ТзОВ «Фіакр-Львів». Тому суд прийшов до висновку, що позовна вимога про зобовязання відповідача розірвати договір заявлена неналежним субєктом - громадською організацією «Інформаційно-правовий центр «Наше право», який не є стороною договору, а відтак така є безпідставною та не підлягає задоволенню.

При цьому апелянт зазначає, що частиною 3 статті 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 12 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчого комітету міської ради належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності, для участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку. Згідно ч. 9 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території.

Тому апелянт вважає неправильною думку суду стосовно того, що договір №293 А/Т, укладений між Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та ТзОВ «Фіакр-Львів», є цивільним договором.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права на обовязки сторін, що випливають із владних управлінських функцій субєкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Пункт 7 цієї ж частини визначає субєкта владних повноважень як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, відповідно до Положення про Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради затвердженого рішенням № 579, є виконавчим органом ради, який наділений правами та обовязками. Отже, згідно вищезазначеного законодавства, є субєктом владних повноважень, що може виступати стороною адміністративного договору.

Чинне законодавство не закріплює чітких ознак адміністративного договору, проте це поняття тлумачиться у судовій практиці. Зокрема, 27 червня 2007 р. Президія Вищого господарського суду України надала господарським судам Рекомендації № 04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», якими звузила можливу сферу застосування адміністративних договорів: «... зі змісту адміністративного договору вбачається наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від цивільних угод. У разі ж укладання цивільної угоди між суб'єктом владних повноважень і суб'єктом господарської діяльності договірні відносини між сторонами ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться угоди, укладені за правилами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного або господарського законодавства».

У постанові пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» № 10 від 24.10.2011 р. зазначається наступне: «Не всі договори укладені суб'єктом владних повноважень, їх посадовими чи службовими особами на реалізацію своїх повноважень, відносяться до адміністративних договорів. Якщо обовязковим учасником договору відповідно до законодавства повинен бути субєкт владних повноважень, то такий договір є адміністративним, оскільки субєкт владних повноважень у таких випадках діє від імені держави (територіальної громади) в її інтересах чи для забезпечення їх. а не для власних своїх потреб. У разі ж вчинення цивільного правочину між субєктом владних повноважень та субєктом господарської діяльності, договірні відносини сторін ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленню та майновій самостійності. Тому до адміністративних договорів не відносяться договори, укладені за правилами Цивільного та Господарського кодексів України, інших актів господарського та цивільного законодавства».

У даному випадку Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради зберігає владні повноваження по відношенню до ТзОВ «Фіакр-Львів».

Отже, відповідач, як субєкт владних повноважень, котрий діє з метою реалізації своїх прав в інтересах територіальної громади має не лише право укладати подібні договори, а й обовязок перед нею забезпечувати надання перевізником якісних послуг пасажирам. Оскільки, перевізником (ТзОВ «Фіакр-Львів»), при наданні послуг з перевезення, порушено ряд норм законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується у одержаних відповідях контролюючих органів, зазначених вище, то вважаємо, що договір №293 А/Т повинен бути розірваний відповідачем.

Позивач вимагає розірвання договору в цілому, оскільки відповідно до пункту 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.03.2008р., дія договору не може бути достроково зупинена в частині відносин щодо обслуговування окремих маршрутів та/або виконання окремих рейсів, а тільки на весь обєкт конкурсу.

Виходячи з вище наведеного просить скасувати постанову Галицького районного суду від 07.03.2013 року та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.11.2012 року позивачем підготовлено скаргу №591/12 на порушення прав пасажирів міського маршруту №39. Крім того, ОСОБА_1 16.11.2012 року звернувся до управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради із скаргою на численні порушення ТзОВ «Фіакр-Львів» при здійсненні останнім перевезень на міському маршруті № 39, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції із зазначенням вхідної дати та номера такої скарги, копії якої були надіслані Львівському міському голові, Голові Львівської обласної державної адміністрації, управлінню у справах захисту прав споживачів у Львівській області, Львівському міському управлінню ДАІ ТУ МВС України у Львівській області, територіальному управлінню Головної державній інспекції на автомобільному транспорті, Голові територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, Львівській міській санітарно-епідеміологічній станції, Головному управління МНС у Львівській області, Державній податковій службі у Львівській області.

Крім того, сторона позивача стверджували, що вказана вище скарга № 591/12 від 23.11.2012 року була направлена до управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, однак жодних доказів направлення такої чи отримання її відповідачем суду першої інстанції не було надано.

На підставі вказаного, суд першої інстанції підставно вважав позовні вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення; не проведення перевірки за таким, яка стосується порушення прав пасажирів на автобусному маршруті № 39, що обслуговується ТзОВ «Фіакр-Львів»; зобовязання відповідача надати відповідь на звернення вих. № 591/12 від 23.11.2012 року безпідставними оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача із скаргою № 591/12 від 23.11.2012 року.

Крім того, судом встановлено, що на скаргу ОСОБА_1, останньому надійшли відповіді із: інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області від 18.12.2012 року, відповідно до якої на момент перевірки його скарги факти наведені у такій частково підтвердились, у звязку з чим приписом акту перевірки зобовязано забезпечити необхідну візуальну інформацію для споживачів у салонах автобусів відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176 та посилити контроль за дотриманням водіями схеми маршруту та видачею квитків до початку руху автобуса; відділу ДАІ Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області від 18.12.2012 року, відповідно до якої за результатами проведеної перевірки встановлено порушення на усунення яких керівнику ТзОВ «Фіакр-Львів» скеровано припис №116 від 13.12.2012 року про усунення порушень щодо відхилення від визначеного маршруту руху та звернення уваги на дотримання водіями підприємства Правил дорожнього руху України та вимог ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» (а.с.53) та від 18.01.2013 року згідно якої, за невиконання зазначеного вище припису директора Львівської філії ТзОВ «Фіакр-Львів» ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП та видано повторний припис №2 від 09.01.2013 року; Головного управління Держтехногенбезпеки у Львівській області від 12.12.2012 року у якій зазначено про виявлені порушення правил пожежної безпеки, за які керівника підприємства притягнуто до адміністративної відповідальності та вручено припис на усунення виявлених недоліків; управління транспорту та звязку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 18.12.2012 року, згідно якої за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 ТзОВ «Фіакр-Львів» зобовязано розмістити інформацію про графік руху на кінцевих та основних зупинках маршруту, в салонах автобусів, а також посилити контроль за дотриманням водіями затвердженої схеми та графіку руху.

Розглядаючи спір судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.12 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (власні повноваження) належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв'язку. Згідно п. 5.1.52 Положення про департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.10.2006 р. №1206 до повноважень відповідача належить організація конкурсів на здійснення перевезень на автобусних маршрутах загального користування у порядку, передбаченому законодавством. Пунктом 5.1.56. цього ж Положення передбачено повноваження відповідача укладення договорів з субєктами підприємницької діяльності з надання послуг населенню на міських маршрутах загального користування у порядку, передбаченому законодавством.

З урахуванням цього, помилковими є твердження суду першої інстанції, що при укладенні вказаного договору відповідач - Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради виступає у відносинах із ТзОВ «Фіакр-Львів» як юридична особа, а не субєкт владних повноважень, а відтак сторони вказаного договору є рівноправними субєктами правовідносин, що виникли в результаті укладення зазначеного договору.

Оскільки як уже зазначалось вище доказів отримання відповідачем скарги № 591/12 від 23.11.2012 року у суді першої інстанції не здобуто, то відповідно і не має підстав для задоволення вимог про розірвання вказаного вище договору чи зобовязання до вчинення таких дій.

Зважаючи на вище зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції, і така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу громадської організації «Інформаційно-правовий центр «Наше право» залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 березня 2013 року по справі № 461/1462/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин