Справа № 817/1237/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

11 червня 2015 року 11 год. 50 хв. Справа № 817/1237/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Лутко М.В.; представника позивачів ОСОБА_1 (довіреність від 19 травня 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 04 червня 2015 року); представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 02 червня 2015 року); розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання дій протиправними, та вирішуючи питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_4 (далі іменується позивач 1), ОСОБА_5 (далі іменується позивач 2) та ОСОБА_6 (далі іменується позивач 3) до Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Сарненський район, селище міського типу Степань, вулиця І.Сердюка, будинок №42, за Спільним підприємством «Степанський Агробуд».

Ухвалою судді від 05.05.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.06.2015, прибув представник третьої особи, та заявив клопотання про закриття провадження в адміністративній справі.

Заявлене клопотання обґрунтоване тим, що між позивачами та СП «Степанський Агробуд» існує конфлікт (спір) щодо права власності на квартири у житловому будинку по вул. І.Сердюка, 42 в смт Стенань Сарненського району Рівненської області. Зокрема, позивачі не заперечують, що вони проживають у вказаному будинку за рішенням третьої особи і мають намір визнати право власності на квартири, в яких проживають. Проте, відділом ДВС Сарненського районного управління юстиції накладено арешт на майно СП «Степанський Агробуд», до складу якого входить також і житловий будинок по вул. І.Сердюка, 42 в смт Степань Сарненського району Рівненської області, тобто в даному випадку, за твердженням позивачів, порушено їх право на житло. Таким чином, між позивачами та СП «Степанський Агробуд» наявний спір щодо права власності на квартири у житловому будинку за адресою: Рівненська область, Сарненський район, смт Степань, вул. І.Сердюка, 42. При цьому, у грудні 2012 КП «Рівненське ОБТІ» здійснювало реєстрацію права власності за СП «Степанський Агробуд» на вказаний житловий будинок з видачею свідоцтва про право власності на підставі рішення виконавчого комітету Степанської селищної ради від 19.12.2012 №232, яке у передбаченому законом порядку скасовано та визнано недійсними не було, та не приймало ніяких рішень, які стосуються права власності позивачів. Позивачі звернулися із позовом про визнання протиправними дій Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» щодо реєстрації права власності на житловий будинок. Порушення своїх законних прав та інтересів позивачі вбачають в тому, що відповідачем здійснено реєстрацію права власності на будинок, на квартири якого вони мають намір отримати право власності.

Посилаючись на наведені вище доводи представник СП «Степанський Агробуд» просив суд закрити провадження у справі.

Представник позивача заперечив проти заявленого клопотання та вказав, що переданий на вирішення суду спір є публічно-правовим та ніяким чином не стосується спору про право власності на обєкти нерухомого майна.

Представник відповідача не заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо наявності юридичних та фактичних підстав для закриття провадження в адміністративній справі, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 3 КАС України, відповідач суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суб'єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини 2 статті 17 КАС України).

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині 1 статті 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина 2 статті 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина 3 статті 17 КАС України).

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх субєктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Таким чином, при визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься справа, суд має виходити із характеру спірних правовідносин, дослідивши природу прав та інтересів, на захист яких подано позов.

Так, позивачі обґрунтовують позовні вимоги (підстави порушення їх прав та інтересів) виключно порушенням їх права на житло та необхідністю визнання за ними права власності на квартири за строком давності, а дії КП «Рівненське ОБТІ» вважають неправомірними з огляду на невідповідність документів, на підставі яких за СП «Степанський Агробуд» було зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. І.Сердюка, 42 в смт Стенань Сарненського району Рівненської області. Представник позивачів вказав, що у останніх відсутні документи щодо права власності на квартири у спірному будинку, проте вони мають намір у судовому порядку визнавати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки отримали на такі квартири ордери.

Системний аналіз обставин справи дає підстави стверджувати, що метою звернення до суду з даним позовом не є відновлення порушеного права, оскільки його вирішення не може розвязати юридичний конфлікт, що існує між сторонами та стосується спору про право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_7 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти права.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Отже, спір щодо оскарження дій по реєстрації права власності на нерухоме майно з підстав намагання позивачів визнати за ними право власності на це майно і забезпечити свої житлові права, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14 та з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 листопада 2013 року у справі №6-115цс13, які відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а саме, щодо права власності на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивачі звернулися до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Сплачена позивачами сума судового збору підлягає поверненню на їх користь в порядку пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись статтями 157, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №817/1237/15 закрити.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 (тридцять шість) коп., сплачену відповідно до квитанції від 29 квітня 2015 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи; на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 (тридцять шість) коп., сплачену відповідно до квитанції від 29 квітня 2015 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи; на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) суму судового збору у розмірі 24 (двадцять чотири) грн. 36 (тридцять шість) коп., сплачену відповідно до квитанції від 29 квітня 2015 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах адміністративної справи.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська