Справа № 760/8323/14-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/8323/15-а
Провадження 8-а/760/2/15
Соломянський районний суд м. КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ

Солом`янський районний суду м. Києва

в складі - судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

заявника ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві про зобов`язання призначити пільгову пенсію за вислугою років, -

В С Т А Н О В И В :

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві (далі - ГУ МВС) звернулася до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить суд скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві про зобов`язання призначити пільгову пенсію за вислугою років, - та переглянути справу за нововиявленими обставинами, прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.130-133, 148-149)

Свої вимоги ГУ МВС, з урахуванням пояснень в судовому засіданні, мотивує тим, що в розумінні п.1 ч.2 ст.245 КАС України наявні істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи Солом`янським районним судом м. Києва в червні 2014 року.

Так, зазначає, що надаючи оцінку обставинам справи районний суд прийшов, на думку заявника, до помилкового висновку про те, що на момент досягнення ОСОБА_2 45-річного віку він мав право на призначення пенсії, оскільки мав загальний трудовий стаж більше ніж 25 календарних років, з яких 13 років 08 місяців 15 днів становить служба в органах внутрішніх справ. Серед іншого акцентує увагу на тому, що суд обґрунтував свої висновки в тому числі посиланням на наказ Головного управління від 08.11.2013 №838 о/с, де визначено вислугу в органах внутрішніх справ ОСОБА_2 13 років 08 місяців 15 днів, який був скасований іншим наказом Головного управління МВС від 26.12.2014 №1307.

При цьому стверджує, що вислуга ОСОБА_2 складає 11 років 02 місяці 15 днів. В контексті ж ст.245 КАС України представник ГУ МВС акцентує увагу суду на тому, що ці обставини не були і не могли бути відомі ГУ МВС на час розгляду вищезазначеної адміністративної справи червень 2014 року.

На запитання суду представник ГУ МВС пояснила, що ГУ МВС як представнику владних повноважень було достовірно відомо і про відкриття провадження по цій справі, і про можливість подати заперечення як на сам позов, так і на ті докази, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. При чому, в своїх доводах вони і тоді наполягли на відсутності у ОСОБА_2 стажу 13 років служби в органах внутрішніх справ. Проте, заперечення ГУ МВС були відхилені районним судом із постановленням рішення про задоволення позовних вимог, як і відхилена апеляційна скарга за тими ж підставами на зазначене рішення суду Київський апеляційним адміністративним судом. Відтак, стверджувала заявник, за відсутності можливості скасувати рішення районного суду в судовому порядку, ГУ МВС було прийнято рішення самим скасувати наказ, яким визначено стаж ОСОБА_2 13 років 08 місяців та 15 днів, який в тому числі був серед тих доказів, на яких ґрунтували свої рішення суди по цій справі, рахуючи в такому випадку виникнення у них реальної можливості знову звернутися до суду вже із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинам.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ) повністю підтримала позицію по справі представника ГУ МВС.

ОСОБА_2 категорично заперечував проти задоволення заяви ГУ МВС і скасування рішення суду, яке він вважає законним та обґрунтованим. Він зазначив, що жодних правових підстав для перегляду постанови суду від 19 червня 2014 року за нововиявленими обставинами немає. А спроба знову розглянути за тими ж доводами, які були предметом оцінки, зокрема, апеляційного суду, вважав зловживанням з боку ГУ МВС своїми правами і підривом авторитету судової влади в контексті обов`язковості для виконання рішень судів, що набули законної сили.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому зазначав, що відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він як особа офіцерського складу, звільнена зі служби (незалежно від підстав та часу звільнення) і яка досягла 45-річного віку, має загальний трудовий стаж 25 календарних років, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить служба в органах внутрішніх справ, відтак він має право на призначення йому пенсії за вислугу років (а.с.4-10)

В червні 2014 року ГУ МВС направило свої заперечення на цей позов, в яких зазначило, що підстав для задоволення позову немає. Акцентувало увагу на тому, що на момент звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ йому не виповнилося 45 років, а страховий стаж складав менше ніж 25 років (а.с.63)

Постановою Солом`янского районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ МВС щодо не підготовлення та не подання до ГУ ПФУ в м. Києві необхідних документів для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ МВС провести ОСОБА_2 розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ для призначення пільгової пенсії за вислугу років (а.с.69-71)

Приймаючи рішення суд мотивував, зокрема, його тим, що вислуга років ОСОБА_2 станом на 16 лютого 1998 року становить 13 років 08 місяців 15 днів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУ МВС подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що в календарному обчисленні служба в органах внутрішніх справ ОСОБА_2 складала 11 років 08 місяців та 15 днів (а.с.81)

Натомість апеляційна скарга ГУ МВС Київським апеляційним адміністративним судом, як і заперечення ГУ МВС районним судом, була відхилена, а оскаржуване рішення районного суду в тому числі в його мотивувальній частині залишено без змін (а.с.100)

Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Ч.2 ст.245 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Зокрема, п.1 ч.2 ст.245 КАС України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказана стаття встановлює перелік доволі рідкісних підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

В той же час, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: 1) об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; 2) не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов'язковою. Йдеться передусім про випадки, коли немає вини суду у неправосудності судового рішення. Умова про «невідомість обставини суду» не властива лише такій підставі, як злочинні зловживання суддів.

Важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, що якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне ставитися під сумнів. Юридична визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов'язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру. Європейський суд з прав людини допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише в межах, що не порушують принципу юридичної визначеності.

За змістом підстава для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, встановлена п.1 ч.2 ст.245 КАС України, є найширшою. «Істотність» обставини означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

В свою чергу, ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною 4 статті 71 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що ГУ МВС акцентувало увагу судів і раніше на ту обставину, що ОСОБА_2 права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку із відсутністю у останнього страхового стажу 25 років, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить служба в органах внутрішніх справ, на думку ГУ МВС, не має. Відтак в розумінні п.1 ч.2 ст.245 КАС України підстав для задоволення заяви і перегляду рішення суду за ново виявленими обставинами також немає.

Доводи ж щодо відсутності правових підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії на пільгових умовах ретельно перевірялися судами двох інстанцій, і не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що звернення ГУ МВС із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є неналежним способом захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 158-159, 186, 253 КАС України суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві про зобов`язання призначити пільгову пенсію за вислугою років, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом п`яти днів із дня її проголошення.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, ухвала набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: В.С. Кицюк