Справа № 2-а-3120/11
Суддя: Синиця Л. П.
Дата ухвалення: 2011-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБДАСТІ
Справа № 2-а-3120/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/в порядку скороченого провадження/

13 грудня 2011 рокум.Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Синиця Л.П. розглянувши, в порядку скороченого провадження, позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області про визнання дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області в частині нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду І групи такими, що звужують конституційні права учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії; зобовязання зробити перерахунок та виплатити недоотриману одноразову допомогу на оздоровлення за 2009-2011 роки, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду І групи на суму 12200,00грн., -

встановив :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області, посилаючи на те, що він являється ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та став інвалідом І-ої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням ліквідатора серія А №010246 видане 12.01.1993 року, та відповідно до ст.48 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати допомоги.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.257 Цивільного кодексу України щодо терміну позовної давності, ця категорія громадян має право при поданні адміністративного позову вимагати отримання недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення за останні три роки.

Згідно довідки №330 від 28 вересня 2011р., виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Городищенської райдержадміністрації, йому була виплачена одноразова допомога на оздоровлення: - за 2009р. в сумі 120грн., а відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2009р.» мінімальна заробітна плата на той час склала 625,00грн. та ст.48 ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», допомога повинна становити 3125,00грн. (625,00грн. х 5 місяців); - за 2010р. в сумі 120грн., а відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2010р.» мінімальна заробітна плата на той час склала 888,00грн. та ст.48 ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», допомога повинна становити 4440,00грн. (888,00грн. х 5 місяців); - за 2011р. в розмірі 120грн., а відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2011р.» мінімальна заробітна плата на той час склала 985,00грн. та ст.48 ЗУ від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», допомога повинна становити 4995,00грн. (985,00грн. х 5 місяців).

Тобто, всього за 2009-2011р. було виплачено 360,00грн. допомоги на оздоровлення, а відповідно до ст. 48 ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р. розмір допомоги на оздоровлення повинен становити 12560грн..

У звязку з вищенаведеними розрахунками та врахуванням виплаченої допомоги за 2009-2011 роки йому не виплачено допомоги на суму 12200,00грн., яку Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області в добровільному порядку виплатити відмовляється, мотивуючи тим, що всі виплати щорічної допомоги на оздоровлення проведенні за вище вказаний період часу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №562 від 12.07.2005р., ніякої заборгованості перед ним, немає.

Таким чином, посадові особи районного управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації порушують його конституційні права, як постраждалого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не виплачуючи в повному розмірі щорічну одноразову допомогу на оздоровлення, що передбачена ст. 48 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а своїми листами-відповідями відмовляють в перерахунку допомоги.

Згідно з вимогами ст. ст. 62, 63 ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р. розяснення порядку застосування цього закону провадиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади всіма субєктами господарювання незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форми власності. Фінансування витрат, повязаних з реалізацією вище вказаного закону, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Встановлений Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р. розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалого часу не змінювався і не відповідав розміру, встановленого Законами України, зокрема, розмір мінімальної заробітної плати зростає кожен наступний рік. Будь-які з обмежень щодо застосування ст. 48 ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р. в жодному законі України до Закону України про державний бюджет на певні роки ніде не вказано.

Оскільки Верховна Рада України жодних рішень про закони України з цього питання щодо обмежень у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення для постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи не приймала, то з огляду на загальні засади пріоритетів законів над підзаконними нормативними актами, під вирішенням цього питання застосуванню підлягає саме ст. 48 ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р..

Згідно часини 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина.

Враховуючи викладене, слід виходити з вимог ЗУ №796-ХІІ від 28.02.1991р. і виплачувати «чорнобильцям» матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі, визначеному ст. 48 вказаного Закону.

Конституційним Судом України неодноразово розглядалися питання щодо неконституційності окремих законів України, підзаконних актів щодо обмежень прав і свобод громадянин України (від 06.07.1999р. №8 рп/99, від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007р. №6-рп/2007), що згідно ст. 22 Конституції України зміст і обсяг праві свобод людини при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений, згідно ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені в тому числі з зупиненням дії законів (їх окремих положень) лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

В частині 2 ст. 8 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, встановлено вимогу щодо законів України та інших нормативно-правових актів: усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.2 ст.95 Конституції України та ст.38 Бюджетного кодексу України предметом Закону України про бюджет на конкретний рік є виключно встановлення доходів та видатків держави на потреби. З висновками Конституційного Суду України, закон про бюджет України не може вносити зміни, зупиняти дію чинних законів України, а також встановлювати інші (додаткові) правові регулювання відносин, що є предметом інших Законів України.

Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій передбачених іншими.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 91, 95 Конституції України, ст. ст. 1, 13, 48, 70 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законами України «Про державний бюджет на 2009-2011 роки», ст. ст. 6-11, 49, 51, 69, 104-106, 86, 158-167 КАС України, просить, визнати дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області в частині нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду І групи такими, що звужують конституційні права учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області зробити перерахунок та виплатити недоотриману одноразову допомогу на оздоровлення за 2009-2011 роки, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду І групи на суму 12200,00грн..

За ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 09.11.2011р. по даній справі відкрито скорочене провадження.

Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області, після отримання копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття скороченого провадження, надіслали заперечення, за яким, вказують, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: інвалідам І, ІІ, ІІІ групи, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, а також іншим категоріям постраждалих.

Стаття 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Так, постановами Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для всіх видів виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Видатки, повязані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мали також соціальну направленість. При цьому, соціальна політика держави повинна здійснюватись виходячи з комплексного підходу щодо підвищення державних соціальних гарантій громадянам України з урахуванням можливостей держбюджету та закріпленого Конституцією України принципу соціальної справедливості та рівності перед законом.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ передбачені виплати, зокрема, щорічної допомоги на оздоровлення, які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідач не заперечує стосовно статусу позивача, який дійсно має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону України №796-ХІІ.

Відповідно до змісту п.3 ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Розяснення порядку застосування Закону №796-ХІІ відповідно до вимог статті 62 цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами держаної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Відповідно до змісту ст. 63 Закону №796-ХІІ фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету України.

Законом України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати» на відповідні роки встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати не застосовується як розрахункова величина для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат до погодження Верховною Радою України змін до законів, в нормах яких для розрахунку використовується мінімальна заробітна плата, при цьому Кабінету Міністрів України доручалось переглянути ці норми, виходячи із реальних можливостей витратної частини Державного бюджету України на поточний рік.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення субєкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» набрала чинності 29.07.2005р. .

Таким чином, днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, необхідно вважати день, з якого на нього почала поширюватись дія постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З огляду на це, позивачем був пропущений строк (у т.ч. шестимісячний) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України.

Стаття 100 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, а саме: адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що зостановлюється ухвала.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, а також факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, підстави для задоволення позовних вимог на користь позивача відсутні.

Крім того, позивач не навів обґрунтування позову в частині кола повноважень управління щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, джерела фінансування цих витрат. У позові не наведено докази, що підтверджують незаконність рішень, дій чи бездіяльності відповідача при визначені розміру грошової допомоги і її виплати позивачу.

Просять, у задоволені позовних вимог відмовити повністю та закрити провадження у справі.

Опрацювавши та вивчивши матеріали позовної заяви, заперечення, при вирішенні спору, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами, вважаю, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення в силу слідуючого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За нормами Положення про управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації від 13.10.2005р. за № 491, Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області є структурним підрозділом районної державної адміністрації, що утворюється головою райдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові райдержадміністрації та Головному управлінню праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації, а також є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Завданням управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації є призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат і т.д..

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І-ї категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також інвалідом І-ої групи, професійне захворювання якого повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Стаття 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ, передбачає, що учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, І-ї групи інвалідності виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Отже, позивач має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах визначеними ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки наданої Управлінням праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області за №330 від 28.09.2011р., позивач у серпні місяці 2011 року отримав 120,00грн. одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, і розрахунок даної допомоги проводився згідно заперечення відповідача у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Разом з тим, вищенаведені постанови не передбачають умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги інвалідам.

Статтею 67 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

З моменту прийняття Закону "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" індекс вартості життя і мінімальна заробітна плата на Україні змінювались в бік збільшення.

Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. №796-ХІІ має вищу юридичну силу і при нарахуванні розміру щорічної допомоги на оздоровлення відповідачу необхідно було керуватися вимогами статті 48 вказаного Закону, який передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Оскільки Верховна Рада України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймала, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991р., з урахуванням розміру мінімальної плати на момент виплати.

З огляду на те, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ має вищу юридичну силу в порівняні з постановами Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу неправомірно виплачували щорічну допомогу на оздоровлення в меншому розмірі ніж це передбачено ст. 48 зазначеного Закону.

Однак, враховуючи вимоги ст. 100, ст. 99 КАС України, яка передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, приходжу до висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог, які стосуються 2009р., 2010р., так як даний позов поданий після закінчення строків, за відсутності поважних причин - підстав до поновлення процесуального строку .

Щодо позовних вимог за 2011 рік, то позов підлягає до задоволення, так як постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є підзаконним нормативно-правовим актом, і у разі виникнення колізії між її нормами та нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягають положення останнього.

З огляду на це, відповідач, здійснивши позивачу виплату одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у 2011р. в розмірі 120,00грн., допустив звуження конституційних прав позивача, що є неправомірно.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Конституцією України, ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 6, 7, 8, 9, 10, ч.2 ст. 11, ст. 11, 12, 17, 71, 99, 100, 159, 160, 161, 163, 185, 186, 183-2 КАС України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області про визнання дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації в Городищенському районі Черкаської області в частині нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду І групи такими, що звужують конституційні права учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії; зобовязання зробити перерахунок та виплатити недоотриману одноразову допомогу на оздоровлення за 2009-2011 роки, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інваліду І групи на суму 12200,00грн. - задовольнити частково.

Визнати дії посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області в частині нарахування одноразової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду І групи в розмірі 120,00грн., ОСОБА_1, такими, що звужують його конституційні права як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоотриману як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інваліду І групи, щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік в розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за виключенням виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 120,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Городищенський районний суд Черкаської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_2