Справа № 2а-13234/09/2670
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:

Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС»

до

Державної податкової інспекції у м. Житомирі

про

визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 24.07.2009 р. № 00003322/0,

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство “Страхова група “ТАС” (далі – позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Житомирі (далі – відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № 00003322/0 від 24 липня 2009 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2010 року позовні вимоги було задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Житомирі № 00003322/0 від 24 липня 2009 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2010 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.01.2015 р. (справа № К/9991/8313/11) касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2010 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2011 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом касаційної інстанції, суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходили із того, що протягом періоду, який перевірявся, юридична особа страховик укладав договори перестрахування, за якими було перераховано частину ризиків за договорами страхування, укладеними із ЗАТ «Страхова група «ТАС» в особі регіональної дирекції, в свою чергу, регіональна дирекція згідно розпоряджень Головного офісу перераховувала на рахунок Головного офісу суми страховий премій, перерахованих ЗАТ «Страхова Група «ТАС» як перестраховику за договорами, укладеними ЗАТ «Страхова група «ТАС» в особі регіональної дирекції. Разом з тим, доказів, які б підтверджували вказані обставини, а саме: договори перестрахування, розпорядження Головного офісу, фінансові документи щодо здійснених розрахунків тощо матеріали справи не містять.

Крім того, Вищий адміністративний суд України звернув увагу, що нормативні витрати на ведення справи не можна вважати складовою страхового платежу, що виключає можливість їх віднесення до доходу від страхової діяльності в розумінні абз. 4 пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також, суд касаційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, здійсненого за кожним епізодом окремо.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у м. Житомир на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 15.07.2009 р. № 4312/22/25838715 винесено податкове повідомлення – рішення від 24.07.2009 р. № 00003322/0, яким позивачу донараховано податкове зобов’язання в сумі 24 089,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з тих підстав, що зменшення валового доходу регіональною дирекцією у зв'язку з перерахованими страховими платежами головному офісу, тобто ЗАТ «Страхова група «ТАС» з перестрахування, відповідає чинному законодавству, а висновки відповідача є необґрунтованими. Страхові платежі, які повертались страхувальникам за період, що залишився до закінчення дії договорів, зменшувались на складову страхового тарифу, тобто нормативу витрат на ведення справи. Позивач, як страховик при отриманні чи нарахуванні доходу у вигляді страхових платежів, у тому числі їх частини, у вигляді нормативу витрат на ведення справ, який був визначений та включений при розрахунку до страхового тарифу, повинен оподатковуватись за ставкою 3%.

Крім того, представник позивача зазначив, що валові доходи Головного офісу формувались з урахуванням коштів, які надійшли від Житомирської регіональної дирекції як компенсація сум страхових премій, переданих у перестрахування, тобто включалися до валового доходу Головного офісу і, відповідно, оподатковувалися.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкликання розгляду справи до суду не надходило. Згідно наявних в матеріалах справи письмових заперечень проти позову заперечує, оскільки регіональною дирекцією без підтверджуючих документів було відображено по рядку 02 “Сума валових внесків, сплачена платником за договорами перестрахування з резидентами” Декларації з податку на доходи (прибуток) страховика, суму страхових платежів, які фактично не сплачені (нараховані) за договорами перестрахування, так як регіональна дирекція не укладала договори перестрахування та не сплачувала кошти перестраховикам, що призвело до заниження податку на прибуток від страхової діяльності.

Також було занижено скоригований валовий дохід від діяльності іншої, ніж страхова та занижено податок на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова у вигляді коштів, які утримані страховиком при достроковому припиненні дії договорів страхування, що є компенсацією витрат на ведення справи і не є страховими платежами та підлягають включенню до складу скоригованого валового доходу від іншої діяльності, ніж страхова, в податковому періоді, на який припадає припинення договорів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв’язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Житомир було проведено виїзну планову перевірку Житомирської регіональної дирекції Закритого акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 по 31.03.2009, за результатами якої складено акт №4312/22/25838715 від 15.07.7009.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого занижено податок на прибуток від страхової діяльності на загальну суму 7356,00 грн., у тому числі: за 1 півріччя 2008 року – 3198,00 грн., за 3 квартали 2008 року – 7356,00 грн., за 2008 рік – 7356,00 грн.; підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого занижено податок на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова, на загальну суму 8703,00 грн., у тому числі: за 3 квартали 2006 року – 1230,00 грн., за 2006 рік – 1350,00 грн., за 1 квартал 2007 року – 223,00 грн., за 1 півріччя 2007 року – 1323,00 грн., за 3 квартали 2007 року – 2789,00 грн., за 2007 рік – 4163,00 грн., за 1 квартал 2008 року – 1185,00 грн., за 1 півріччя 2008 року – 1906,00 грн., за 3 квартали 2008 року – 2354,00 грн., за 2008 рік – 3142,00 грн., за 1 квартал 2009 року – 48,00 грн.

24 липня 2009 року ДПІ у м. Житомирі на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № 00003322/0, яким згідно з підпунктом “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначила ЗАТ “Страхова група “ТАС” суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на прибуток у розмірі 24 089,00 грн., у тому числі: за основним платежем – 16 059,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 8 030,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі – Закон N 85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частинами 1 - 3 Закону N 85/96-ВР, визначено, що страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України, є:

фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - страховики-резиденти);

зареєстровані Уповноваженим органом відповідно до цього Закону та законодавства України постійні представництва у формі філій іноземних страхових компаній, які також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності (далі - філії страховиків-нерезидентів).

Згідно з частинами 7, 8 статті 2 Закону N 85/96-ВР предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням. Дозволяються виконання зазначених видів діяльності у вигляді надання послуг для інших страховиків на підставі укладених цивільно-правових угод, надання послуг (виконання робіт), якщо це безпосередньо пов'язано із зазначеними видами діяльності, а також будь-які операції для забезпечення власних господарських потреб страховика.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року N 283/97-ВР (надалі – Закон N 283/97-ВР) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону N 283/97-ВР валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валовий доход включає:

- Загальні доходи від реалізації товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від реалізації цінних паперів (крім операцій з їх первинного випуску (розміщення) та операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації).

- Доходи від здійснення банківських, страхових та інших операцій з надання фінансових послуг, торгівлі валютними цінностями, цінними паперами, борговими зобов'язаннями та вимогами.

- Доходи від операцій, передбачених статтею 7 цього Закону.

- Доходи від спільної діяльності та у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, процентів, роялті, володіння борговими вимогами, а також доходів від здійснення операцій лізингу (оренди).

- Доходи, не враховані в обчисленні валового доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному періоді.

- Доходи з інших джерел та від позареалізаційних операцій, у тому числі у вигляді:

сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку в звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платником податку в звітному періоді, за винятком випадків, коли така безповоротна фінансова допомога та безоплатні товари (роботи, послуги) отримуються неприбутковими організаціями у порядку, визначеному пунктом 7.11 цього Закону, або такі операції здійснюються між платником податку та його відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи;

сум невикористаної частини коштів, що повертаються із страхових резервів у порядку, передбаченому пунктом 12.2 цього Закону;

сум заборгованості, що підлягає включенню до валових доходів згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону;

сум коштів страхового резерву, використаних не за призначенням;

вартості матеріальних цінностей, переданих платнику податку згідно з договорами схову та використаних ним у власному виробничому чи господарському обороті;

сум штрафів та/або неустойки чи пені, одержаних за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду, арбітражного чи третейського суду;

сум державного мита, попередньо сплаченого позивачем, що повертається на його користь за рішенням суду (арбітражного суду).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону N 283/97-ВР валові доходи від страхової діяльності (крім страхування життя) страховиків-резидентів оподатковуються за ставкою три відсотки від суми валового доходу, отриманого від страхової діяльності, та не підлягають оподаткуванню податком, встановленим статтею 10 цього Закону. Для цілей оподаткування страхової діяльності під валовим доходом від страхової діяльності слід розуміти суму страхових внесків, страхових платежів або страхових премій (далі - сума валових внесків), накопичених страховиками протягом звітного періоду по договорах страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами.

Відповідно до абз. 1 пп. 7.2.2 п. 7.2 ст. 7 Закону N 283/97-ВР доходи, отримані страховиками-резидентами у вигляді сум страхових внесків, страхових платежів чи страхових премій, накопичених протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування життя на території України або за її межами, не належать до складу валових доходів, встановлених підпунктом 7.2.1 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки перевіряючого органу було дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо відображення позивачем у податковій звітності суми валових внесків, сплачених платником за договорами перестрахування з резидентами.

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що відображена у декларації з податку на доходи (прибуток) страховика сума страхових платежів у розмірі 245 190,00 грн. фактично не сплачена (не нарахована) за договорами перестрахування, оскільки Житомирська регіональна дирекція ЗАТ «Страхова група «ТАС» не укладала договори перестрахування та не сплачувала кошти перестраховикам.

Отже, на думку відповідача, Житомирська регіональна дирекція ЗАТ «Страхова група «ТАС» неправомірно включила до складу валового доходу від інших джерел суми нормативних витрат на ведення справи у розмірі 34 811,00 грн. за договорами, які були достроково розірвані з ініціативою страхувальників, оскільки сума коштів, яка утримується страховиком у разі дострокового припинення договору страхування, є компенсацією витрат на ведення справи, а не страховим платежем.

Частиною 1 статті 12 Закону N 85/96-ВР визначено, що перестрахування – це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

У відповідності до вимог розділу І Положення про порядок здійснення страхової діяльності відокремленими підрозділами страховиків, затвердженого наказом Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю від 12.03.94 №13 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.05.94 №100309 (яке було чинне на момент перевірки та у перевіряємий період), страховики мають право створювати філії та інші відокремлені підрозділи, що здійснюють свою діяльність тільки на території України відповідно до чинного законодавства України. При цьому дирекція страховика - це відокремлений підрозділ страховика, який не є юридичною особою та здійснює страхову діяльність за видами, на які страховик одержав ліцензії і право на проведення яких було надане філії загальними зборами учасників страховика в повному обсязі або з обмеженнями. Страховик несе повну відповідальність за діяльність своїх філій та інших відокремлених підрозділів, організовує контроль за страховими операціями філій та відокремлених підрозділів.

Таким чином викладене вказує, що оскільки відокремлені підрозділи позивача (страховика) не мають статусу юридичної особи, тому вони не підпадають під термін “страховик”.

Юридичною особою є позивач, який здійснює господарську (страхову) діяльність як самостійно, так і через свої відокремлені підрозділи, в тому числі через регіональну дирекцію, котра укладає договори від імені позивача в особі уповноваженого представника на підставі довіреності юридичної особи.

Відповідно до чинного законодавства України страховик, що має філії та інші відокремлені підрозділи, які не мають статусу юридичної особи, є єдиним власником всього доходу, отриманого відокремленого відокремленими підрозділами. Враховуючи положення статті 95 ЦК України, для провадження страхової діяльності через свої відокремлені підрозділи страховик має право передавати підрозділам майно та кошти. Підрозділи, у визначеному порядку, перераховують частину отриманих від діяльності коштів (страхових премій) до головного офісу юридичної особи.

Щодо висновків відповідача про заниження позивачем податку на прибуток від страхової діяльності за І півріччя 2008 р. на суму 7 356,00 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування правомірності донарахування позивачу податкових зобов’язань у сумі 7 356,00 грн. та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у відповідній сумі податковий орган вказував на те, що договори на перестрахування укладались Головним офісом як юридичною особою, кошти також перераховувались на рівні Головного офісу, після проведення операцій перестрахування на рівні Головного офісу на підставі розпоряджень Головного офісу проводились внутрішні розрахунки по перестрахуванню та зменшенню об’єкта оподаткування за ставкою 3% згідно договорів.

Як вбачається з висновків акту перевірки зменшення позивачем об’єкту оподаткування в деклараціях страховика за І півріччя 2008 року на частку страхових платежів, які належать перестраховику на загальну суму 245 190,23 грн. відбулось на підставі розпоряджень ЗАТ «Страхова група «ТАС» Житомирською РД ЗАТ «Страхова група «ТАС», а саме:

Позивач, обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що ЗАТ «Страхова компанія «ТАС» протягом періоду, за який проводилась перевірка, як юридична особа – страховик, укладало договори перестрахування, якими було перестраховано частину ризиків по договорам страхування, укладеним ЗАТ «Страхова Група «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції.

З матеріалів справи вбачається, що процедура перерахування перестрахованої премії перестраховикам –резидентам здійснювалась в наступному порядку.

На підставі договорів страхування укладалися договори перестрахування від імені юридичної особи, в яких зазначалися істотні умови перестрахування (частина відповідальності перестраховика та перестрахові тарифи).

Після підписання двома сторонами договору перестрахування бордеро переданої перестраховику відповідальності та належних премій, повний комплект документів передавався бухгалтерії юридичної особи для відповідного перерахування премій перестраховикам.

Після сплати перестрахованої премії бухгалтерія юридичної особи робить вибірку, за якими саме договорами страхування, укладеними відокремленими підрозділами компанії (філіями та дирекціями) було перераховано страхову премію і готує розпорядження на відповідні відокремлені підрозділи, за якими останнє необхідно провести залік перерахованих коштів, як сум, переданих у перестрахування.

В Головному офісі ЗАТ «СГ «ТАС» дані операції проходять як розрахунки між відокремленими підрозділами та Головним офісом.

При цьому використовуються наступні бухгалтерські проводки: в Головному офісі – Дт 68/6 (розрахунки по перестрахуванню) Кт 31/1 (розрахунковий рахунок), Дт 68/3 (внутрішні господарські розрахунки) Кт 68/6 (розрахунки по перестрахуванню).

Водночас, у відокремлених підрозділах при відображенні у бухгалтерському обліку операцій перестрахування: Дт 90/4 (перестрахування) Кт 68/3 (внутрішні господарські розрахунки).

При здійсненні компенсації за розпорядженням Головного офісу ЗАТ «Страхова група «ТАС» відокремленими підрозділами грошових коштів по операціях з перестрахування Головному офісу: Дт 68/3 (внутрішні господарські розрахунки) Кт 31/1 (розрахунковий рахунок).

Як зазначив позивач, описані дії є процедурою побудови внутрішньої фінансової діяльності юридичної особи.

Таким чином, Житомирська регіональна дирекція в період з 01.07.2006 р. по 31.03.2009 р. згідно розпоряджень перерахувала на рахунок ЗАТ «Страхова група «ТАС» кошти в сумі 245 190,00 грн., як компенсацію сум страхових премій, перерахованих ЗАТ «Страхова група «ТАС» перестраховикам для здійснення операцій перестрахування безпосередньо юридичною особою за договорами страхування, укладеними ЗАТ «Страхова група «ТАС» в особі Житомирської регіональної дирекції.

В податковому обліку Житомирська регіональна дирекція, як окремий платник податку на прибуток, лише після фактичної сплати Головним офісом ЗАТ «СГ «ТАС» згідно з договорами перестрахування частини страхових премій та отримання від Головного офісу підтверджуючої інформації про сплату таких коштів, зменшувала свій валовий дохід на суму страхових премій, перерахованих перестраховику за договорами перестрахування.

Таким чином, зменшення валового доходу Житомирської дирекції відбувалось в результаті здійснення Головним офісом операцій перестрахування у резидентів (неризидентів) ризиків по договорам страхування, укладених Житомирською регіональною дирекцією від імені ЗАТ «Страхова група «ТАС».

Головний офіс/юридична особа за даними операціями перестрахування виступав умовним посередником, який мав право та законодавчі підстави здійснити за свої філії операції з перестрахування перестраховикам коштів у вигляді страхових платежів по ризиках за договорами страхування, які були укладені безпосередньо філіями. При цьому, Головний офіс/юридична особа не зменшував свій власний дохід від страхової діяльності з огляду на те, що договори були укладені не головним офісом/юридичною особою, а його відповідними філіями.

Враховуючи те, що Житомирською регіональною дирекцією були компенсовані Головному офісу ЗАТ «Страхова група «ТАС» суми страхових премій, переданих у перестрахування, то Житомирська регіональна дирекція, для уникнення подвійного оподаткування мала право зменшувати свій валовий дохід від страхової діяльності на суми премій за зазначеними вище договорами перестрахування.

Позивач, звернув увагу суду на той факт, що валові доходи Головного офісу позивача формували з урахуванням коштів, які надійшли від Житомирської регіональної дирекції як компенсація сум страхових премій, переданих у перестрахування, тобто включалися до валового доходу Головного офісу, і, відповідно оподатковувалися.

Однак, суд критично оцінює вищенаведені доводи позивача, оскільки вони не підкріплюються доказами у даній справі.

Так, матеріалами справи встановлено наступне.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні платіжні доручення № 679 від 25.01.2008 р. на суму 74 279,03 грн., № 637 від 24.01.2008 р. на суму 53 243,57 грн., № 686 від 28.01.2008 р. на суму 74 279,04 грн. (а.с. 129), які свідчать про повернення страхових внесків від позивача на рахунок ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» та ТДВ «Страхова компанія «Столичне страхування».

Натомість доказів, які б підтверджували укладання договорів страхування між Житомирською регіональною дирекцією від імені ЗАТ «Страхова група «ТАС» та ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» та ТДВ «Страхова компанія «Столичне страхування», доказів перерахування страхових внесків Житомирською регіональною дирекцією ЗАТ «Страхова група «ТАС» на рахунок Головного офісу ЗАТ «Страхова група «ТАС», доказів наявності на балансі Житомирської регіональної дирекції ЗАТ «Страхова група «ТАС» сплачених страхових внесків, наявності внутрішніх бухгалтерських проводок, на які посилається позивач, суду не надано.

В судовому засіданні позивач повідомив, що інших доказів на підтвердження зменшення об’єкту оподаткування від страхової діяльності, які відображено в податковій декларації за І півріччя 2008 року на суму 245 190,23 грн. немає.

Щодо висновків відповідача про заниження позивачем податку на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова за ІІІ квартал 2006 р. – І квартал 2009 р. в сумі 8 703,00 грн., суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 10 Закону N 85/96-ВР страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) – це плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

В силу положень ч. 1 ст. 16 Закону N 85/96-ВР договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Таким чином, страховий платіж з огляду на його правову функцію та мету є внеском, що сплачується саме за захист інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), обумовлених договором. Сплата страхового платежу є обов’язком страхувальника та складовою змісту правовідносин зі страхування.

Нормативні ж витрати на ведення справи є, по суті, фактичною компенсацією понесених страховиком витрат за час дії договору страхування та жодним чином не передбачають захист прав страхувальника як обов’язкової ознаки цивільно-правових відносин страхування.

Страховий платіж є платою, що вноситься страхувальником, а витрати ж на ведення справи є сукупністю матеріальних, трудових та інших ресурсів страховика.

Таким чином, нормативні витрати на ведення справи не можна вважати складовою страхового платежу, що виключає можливість їх віднесення до доходу від страхової діяльності у розумінні абз. 4 пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За приписами абз. 1 пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону N 283/97-ВР, якщо страховик одержує доходи із джерел інших, ніж ті, що визначені у підпункті 7.2.1 цього пункту, такі доходи оподатковуються за ставкою, встановленою п. 10.1 ст. 10 цього Закону. При цьому до категорії валових витрат, пов'язаних з одержанням таких доходів, не включаються витрати, які понесені страховиком під час здійснення операцій із страхування (перестрахування).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, контролюючий орган правомірно донарахував ЗАТ «Страхова група «ТАС» податкове зобов’язання у сумі 8 703,00 грн. та застосував до нього штрафні (фінансові) санкції у відповідній сумі за платежем: податок на прибуток від діяльності іншої, ніж страхова.

Вищий адміністративний суд України, звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні розрахунки штрафних (фінансових) санкцій, здійсненого за кожним епізодом окремо.

Суд запитом від 08.04.2015 р. витребував у відповідача документи на підтвердження статусу відповідача як юридичної особи та розрахунок штрафних (фінансових) санкцій. Проте, відповідачем не було виконано вимоги суду.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.07.2009 р. № 00003322/0 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ЗАТ «Страхова Група «ТАС» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають поверненню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Закритого акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О.Іщук