Справа № 820/3581/15
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 червня 2015 р. № 820/3581/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 232940,34 грн та штрафних санкцій у розмірі 116470,67 грн та № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 209647,20 грн та штрафних санкцій у розмірі 104823,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ТОВ "Марка Плюс" за період з 01.01.2013 року по 04.02.2015 року, за результатами якої складено акт. На підставі вказаного акту перевірки № 587/20-38-22-01-04/24276652 від 18.02.2015 року відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року та № НОМЕР_3 від 25.03.2015 року. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст. 44, ст. 138, ст.139, ст. 176, ст.198, ст. 201 Податкового кодексу України, вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства. Позивачем та контролюючим органом застосовано процедуру податкового компромісу, відповідно до якої ТОВ "Марка плюс" сплачено до Державного бюджету суми податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ "Метсильвер" та ТОВ "Промфлайтор". Проте, щодо нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ "Бруксхим" позивач не погоджується. В основу встановленого відповідачем у висновках акту перевірки є викладені у акті перевірки висновки з приводу відсутності реальності здійснення господарських операцій позивачем по взаємовідносинам з ТОВ "Бруксхим". Позивач не погоджується з вказаним висновком відповідача та зазначає, що обґрунтування відповідачем відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємому періоді з підстав вказаних вище не ґрунтується на нормах діючого законодавства України та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У звязку із чим, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 232940,34 грн та штрафних санкцій у розмірі 116470,67 грн та № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 209647,20 грн та штрафних санкцій у розмірі 104823,60 грн є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 09.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.06.2015 року проти позову заперечив, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував відображений в акті перевірки висновок про отримання інформації щодо визнання іншим органом державної податкової служби нікчемними угод укладених з ТОВ "Бруксхим", у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити. Таке твердження відповідач мотивує тим, що податковим органом на обліку, в якому знаходиться контрагент позивача було складено акт №1360/26-59-22-01/38781328 від 02.06.2013 року, яким зафіксовано відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій за період з 01.03.2014 року по 30.04.2014 року. У зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства ТОВ "Марка Плюс" за період з 01.01.2013 року по 04.02.2015 року, за результатами якої складено акт № 587/20-38-22-01-04/24276652 від 18.02.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" п.п 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в перевіряємому періоді на суму 837702 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого зайво включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 924889 грн; п.п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки № 587/20-38-22-01-04/24276652 від 18.02.2015 року відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року та № НОМЕР_3 від 25.03.2015 року.

З дослідженого акту перевірки № 587/20-38-22-01-04/24276652 від 18.02.2015 року судом встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірних податкових повідомленьрішень слугував викладений в акті висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ "Бруксхім".

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини з ТОВ "Бруксхім".

Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруксхім" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №010414 від 01.04.2015 року. За умовами укладеного договору продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та сплатити товари народного користування, відповідно до накладних, що є невід'ємною частиною вказаного правничу.

У підтвердження реальності укладеного правочину від 01.04.2014 року позивачем надано до матеріалів справи видаткові накладні, податкові накладні, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення у підтвердження оплати придбаного товару.

Крім того, судом встановлено, у користуванні позивача наявні приміщення для зберігання та реалізації придбаної у Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруксхім" продукції, що підтверджується договорами оренди нерухомого майна №4/12 від 01.03.2012 року, №06-2014 від 01.11.2013 року, №01/01/14 від 01.01.2014 року разом з актами приймання-передачі приміщення, що наявні в матеріалах справи.

У підтвердження реалізації придбаної позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруксхім" продукції в матеріалах справи містяться звідні звіти з продажу товарів за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014 року, копії касових звітів РРО, копії Z звітів РРО.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання договорів між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруксхим" підтверджується податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, виписками із банку, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруксхим" виконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними. Сторони претензій одна до одної не мали.

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруксхим" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

А тому висновки відповідача викладені в акті перевірки № 587/20-38-22-01-04/24276652 від 18.02.2015 року про порушення позивачем вимог ст. 198 та ст. 201 Податкового кодексу, в результаті чого занижено суму податку на податну вартість та завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо перевірки дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруксхим" судом встановлено наступне.

Підставами для встановлення порушення ст.138, 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано податок на прибуток у розмірі 209647,20 грн та штрафних санкцій у розмірі 104823,60 грн в акті перевірки відповідачем зазначено про встановлення факту неможливості реального здійснення фінансово господарських операцій позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бруксхім" та ведення господарської діяльності, однак суд, зазначає, що факт реальності господарських операцій з контрагентом доведено вище.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового Кодексу України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Враховуючи, що усі первинні документи бухгалтерського обліку позивача відповідають вимогам чинного законодавства, висновок відповідача щодо встановлення позивачу порушення ст.138, ст. 139 Податкового кодексу України та відповідно донараховано податок на прибуток є необґрунтованим та неправомірним.

Крім того, суд звертає увагу, що посилання представника відповідача в акті перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" про те, що ним отримано від акт ДПІ у Шевченківському районі м.Києва ГУ Міндоходів у м.Києві акт №1360/26-59-22-01/38781328 від 02.06.2013 року, яким зафіксовано відсутність ознак реальності вчинення господарських операцій за період з 01.03.2014 року по 30.04.2014 року суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобовязання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обовязку стосовно податкових повідомлень рішень № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 232940,34 грн та штрафних санкцій у розмірі 116470,67 грн та № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 209647,20 грн та штрафних санкцій у розмірі 104823,60 грн, не виконано, тому суд приходить до висновку про невідповідність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень у оскаржуваній частині дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є таким, що підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Марка Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_3 до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 232940,34 грн та штрафних санкцій у розмірі 116470,67 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 209647,20 грн та штрафних санкцій у розмірі 104823,60 грн.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2015р.

Суддя С.О. Чудних