Справа № 2-а-17/11
Суддя: Черненко В. О.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-17/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 рокуГородищенський районний суд

Черкаської області

в складі :

головуючого судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми доплати непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до Городищенського районного суду з позовом в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі в частині відмови їй в проведенні перерахунку та виплати пенсії у відповідності до ст.ст. 39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі провести перерахунок і виплату їй доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі мінімальної заробітної плати та додаткову пенсію в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком за шкоду, заподіяну здоровю особі, віднесеній до четвертої категорії постраждалих за період з 01.06.2007 року по 04.01.2011 року відповідно до ст.ст. 39,51,67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше виплачених сум та в подальшому проводити виплати зазначених доплат.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що вона є постраждалим 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Городище як пенсіонер за віком та отримує пенсію по Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення». Відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, має виплачуватися доплата до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а згідно ст. 51 вищезазначеного Закону, особам, віднесеним до 4 категорії, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Вважаючи, що виплата доплат до пенсії здійснюється у розмірах, що не відповідають закону, вона звернулася до відповідача про здійснення перерахунку, але листом від 22.12.2010 № 5349/03 відповідач повідомив, що всі виплати здійснені відповідно до чинного законодавства, зокрема, згідно з Постановою КМУ від 26.07.1996 №836, фактично відмовивши у проведенні перерахунку, що позивач вважає протиправним, тому змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача, в судовому засіданні та доданому запереченні, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в м. Городище діяло в межах законодавства та не допускало порушень по питанню виплати доплати непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яка передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року та постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836. Крім цього, пояснила, що даний вид доплат проводиться в межах видатків, які виділені Головним управлінням. Управління Пенсійного фонду України на місцях, виконують лише делеговані повноваження з питань соціального захисту і до їх компетенції не входить прийняття рішень по визначенню розмірів доплат і компенсацій. Також, просила суд, при вирішенні спору по суті, застосувати строк позовної давності для звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, який відповідно до ст.99 КАС України, становить шість місяців. Крім того, вимога позивача, яка містить зобов'язання управління в подальшому проводити щомісячні виплати з перерахунком, згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» не може задоволена судом, оскільки він не наділений повноваженнями на прийняття рішення з приводу майбутніх правовідносин, які не настали. Також, дана вимога суперечить змісту чинного законодавства України. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання, воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому правового регулювання суспільних відносин. Просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі, вважає, що позов не достатньо обґрунтований, а тому підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з неналежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить закону, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Стаття 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює, що дія його положень не може призупинятися іншими законами, за виключенням законів про внесення змін до нього.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 та № 10 рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими що, що не відповідають Конституції України, зміни внесені до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пунктом 30 статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 року та підпунктом 9 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» № 107 від 28.12.2007 р.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, зміни внесені до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підпунктом 13 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік».

У 2009 році та у 2010 році дія ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялася, а застосування відповідачем положень Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

Відповідно до п. 1, 3, 15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 року Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, одним з основних завдань якого є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини та положення частини 1 ст. 58 Конституції України, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних відносин нормативно - правових актах національного законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань, тому посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину їх невиконання, не повинні прийматися до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є непрацюючим пенсіонером, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, є постраждалою 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому, відповідно до ст.39 та ч.3 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на отримання доплати до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на момент виплати, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особі, віднесеній до 4-ої категорії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особі, права та інтереси якої порушені, гарантується право на судовий захист. Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, але їх застосування повинно зберігати пропорційність між застосованими засобами та постановленою метою (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Воловік проти України» заява №15123/03 від 6 грудня 2007 року).

Згідно ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, тому суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, вважає, що вимоги позивача в частині періоду, за який відповідач має здійснити перерахунок її пенсії та виплатити доплати до неї у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особі, віднесеній до четвертої категорії постраждалих в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, підлягають до часткового задоволення, а саме: за період з 05.07.2010 року по 04.01.2011 року, оскільки, вона, в своєму позові не навела причин пропущення строку звернення до суду, які б суд міг визнати поважними.

Що стосується вимог позивача в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі в подальшому нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не наділений повноваженнями приймати рішення з приводу майбутніх правовідносин, які не настали. Судове рішення не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому стосовно правового регулювання суспільних відносин.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ст.ст. 21, 22, 24, 46, 55, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст. 1, 13, 39, 51, 56, 67, 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законами України «Про державний бюджет України на 2006-2009 роки», рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, ст.ст.10, 28, 46, 81 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст.6, 17, 71, 99, 102, 159, 160, 163, 181, 185, 186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі про визнання неправомірними дій субєкта владних повноважень та зобовязання здійснити виплату недоотриманої суми доплати непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, задоволити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області в частині відмови позивачу ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії у відповідності до ст.ст. 39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 доплату до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 05.07.2010 року по 04.01.2011 року.

Зобовязати Управління пенсійного Фонду України в Городищенському районі здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особі, віднесеній до четвертої категорії в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком за період з 05.07.2010 року по 04.01.2011 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_2