Справа № 2а-1592/10
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2010-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

НЕТІШИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-1592/10

24 грудня 2010 року Суддя Нетішинського міського суду Стасюк Р.М. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернулася до суду із вказаним вище позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона має статус особи постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії. Ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії виплата щорічна допомоги на оздоровлення здійснюється в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 562 від 12.07.2005 р.. На її вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період за 2005-2009 роки, згідно її розрахунку, становить 6539,30 гривень. Просить поновити термін звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем надано письмові заперечення проти позову. В запереченні на позов позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача, як особи постраждалої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, факт виплати позивачу у 2005 року -15,70 грн. та по 75,00 грн. за 2006-2009 роки підтверджено довідкою. Вказує, що всі видатки держави за всіма напрямками визначаються Кабінетом Міністрів України та затверджуються в Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, який приймається Верховною ОСОБА_2 України, і не може бути змінені будь-яким розпорядником коштів державного бюджету. Тому Кабінетом Міністрів України, була прийнята постанови 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої управління і здійснювало виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 має статус особи евакуйованої у 1986 році із зони відчуження 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії Б №018837.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога особам постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії, виплачується в розмірі трьох мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 3 ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Суд вважає, що оскільки положення Постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»суперечить вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу аніж постанови Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим.

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання представника відповідача в своїх письмових запереченнях на постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Ч. 2 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ст. 48 даного Закону встановлено розмір щорічної допомоги як величину кратну відносно розміру мінімальної заробітної плати, а цією постановою Кабінету Міністрів України встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій сумі, значно меншій ніж визначено Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У відповідності до ст.109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Рішенням Конституційного Суду України ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року такими, що не відповідають Конституції, тобто неконституційними, не визнавались.

При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і має вищу юридичну силу в просторі і часі, ніж положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено дію норм права, які регулюють спірні правовідносини, і надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, щорічна грошова допомога на оздоровлення за 2006 рік була виплачена позивачу у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачу слід відмовити.

Враховуючи, що Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 5 жовтня 2006 року статтю 71 було доповнено тим, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, та керуючись ч.2 ст. 22 Конституції України про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України) та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного Кодексу.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту.

За таких обставин суд не застосовує п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію абзаців 2-7 частини 4 статті 48 Закон 796-ХII в частині виплати допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати тому, що вказаний пункт нормативного акту не відповідає вимогам Конституції України та ст.71 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що було підтверджено рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 року «про визнання неконституційним п. 30 ст. 71 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2007 рік ».

Як вбачається із матеріалів справи позивачу за 2007 рік, у листопаді 2007 року, була виплачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 75 грн. тобто у розмірі, що визначений Постановою Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно Враховуючи викладене, та виходячи з загальних засад пріорітетності законів над підзаконними нормативними актами, приходжу до висновку, що виплативши в листопадіі 2007 році позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 75,0 грн., тобто у розмірі, що визначений Постановою Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Законом, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є законними і обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема ст.48 цього Закону викладено в наступній редакції: щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно рішення Конституційного Суду України №10 рп/2008 від 22.08.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) Положення пункту п.28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» .

Рішення Конституційного суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто з моменту ухвалення Рішення Конституційного суду, тобто з 22.08.2008 року відновлено дію ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до якої учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Поряд з вказаною нормою Закону також діяли і положення Постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Як вбачається із матеріалів справи позивачу за 2008 рік, у квітні 2008 року, виплачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 75,0 грн. тобто у розмірі, що визначений Постановою Кабінету міністрів України №562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що в 2008 році позивачу виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі, що був передбачений чинним на момент виплати законодавством, а тому відповідач діяв у межах чинного законодавства, в звязку з чим підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

З часу прийняття рішення Конституційним Судом України від 22.05.2008 року була відновлена дія положення статті 48 Закону "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у попередній редакції, яка у 2009-2010 роках не змінювалась.

Суд приходить до висновку, що виплата Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради позивачу у 2005, 2007, 2009 р.р. грошової допомоги на оздоровлення як особі постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в розмірі меншому ніж визначено ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірною.

Представник відповідача в письмових запереченнях проти позову вказує на те, що позивачем порушено строки звернення до адміністративного суду.

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.13 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Враховуючи те, що оскільки позовні вимоги стосуються виплати допомоги за шкоду, заподіяну здоровю позивача, то в даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, оскільки строки звернення на дані вимоги не поширюються.

Враховуючи положення абзацу девятого частини 1 статті 256 КАС України, відповідно до якого, негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження, постанова суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 99, 159 - 163, 167, 183-2, 256 КАС України, ст.19, 46, 75, 92 Конституції України, ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Суддя ОСОБА_2 Р. М.