Справа № 2-а-2138/11
Суддя: Соколов О. О.
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2138/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2011 місто Городня

року Суддя Городнянського районного суду Чернігівської області Соколов О.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.04.2011 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області про: - визнання бездіяльності відповідача неправомірною щодо перерахунку раніше призначених регулярних щомісячних пенсійних виплат, виплата яких передбачена статтями 49, 50, 54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком визначеної ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»; - зобовязання відповідача, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»провести перерахунок та виплату з 10.07.2010 р. не донарахованої пенсії яка визначена ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування»; - зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати регулярні пенсійні виплати відповідно до закону та звернути постанову до негайного виконання.

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.04.2011 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за даним позовом.

Справа розглядається, відповідно до приписів ст.1832 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку скороченого провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі та без проведення судового засідання.

З наданих суду 28.04.2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області письмових заперечень на позов виходить, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки суперечить чинному законодавству. Статтею 95 ОСОБА_2 України передбачено, що виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобовязання та платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішенням про місцевий бюджет. Оскільки зміни до Державного бюджету України на 2009 рік щодо виділення додаткових коштів на фінансування виплат зазначених в позові не вносились, то дії управління Пенсійного Фонду України в Городнянському районі у разі призначення та виплати позивачу підвищення до пенсії, суперечили б ОСОБА_2 України та Бюджетному кодексу України. Згідно п.4 Постанови КМ України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» №530 від 28.05.08 р. встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виплачується у розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, а відповідач не наділений повноваженнями щодо визнання актів Кабінету Міністрів нечинними або такими, що суперечать чинному законодавству. Будь-які дії УПФУ в Городнянському районі щодо призначення підвищення до пенсії в будь-якому іншому розмірі ніж той, що передбачено п.8 Постанов Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, суперечили б ст.117 ОСОБА_2 України та принципу законності. Враховуючи вищевикладене, донарахування і виплату позивачу підвищення до пенсії можливо буде здійснити виключно після визначення на це додаткових видатків Законом України «Про Державний бюджет»на відповідний рік.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачем є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 28.04.1950 року, є інвалідом ІІ групи по захворюванню повязаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесеною до категорії ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області, про що свідчить паспорт громадянина України серії «НК»№623396, посвідчення серії «А»№114787, посвідчення серії «Б»№297476, довідка МСЕК №146731. /а.с.8-11/

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідному розмірі.

Статтею 49 Закону № 796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 статті 67 Закону №796-XII встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії І, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІI групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам ІI групи - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 №523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають положенням статей 50, 54 Закону України № 796. Пунктом 2 Постанови №1 від 03.01.2002 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», всупереч положень статей 50, 54 Закону України №796, Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсії, при тому, що ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконним актами при вирішенні цього спору слід виходити з того, що при розрахунку державної та додаткової пенсії передбачених статтями 50, 54 Закону України №796 застосування підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 28 вказаного Закону України також передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При цьому, в частині 2 статті 5 Закону №1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи те, що нормами цього Закону встановлений розмір мінімальної пенсії за віком, а дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону, суд приходить до висновку, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не може визначатись розмір мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону № 1058-IV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами положення частини 3 статті 28 Закону №1058-IV, не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач у лютому 2011 р. звернувся до Управління ПФУ в Городнянському районі Чернігівської області з письмовою заявою щодо проведення перерахунку його пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідженням листа №723/05/С-2 від 11.02.2011 р. заступника начальника управління ПФУ в Городнянському районі Чернігівської області встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 сторона відповідача у своїй відповіді зазначила, що рішенням Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають ОСОБА_2 України, положення ст.67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»та пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві положення»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів». Разом з тим рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою України не приймалось. Порядок обчислення пенсій та підвищень до них, передбачених вищезазначеними законодавчими актами, залишився неврегульованим. Тому обчислення пенсії та підвищень, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»та відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». /а.с.13/

Відповідно до частини другої статті 3 ОСОБА_2 України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 ОСОБА_2 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

У відповідності до статті 21 ОСОБА_2 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно із статтею 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 ОСОБА_2 України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 ОСОБА_2 встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. ОСОБА_2 не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Частиною 1 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон №231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 ОСОБА_2 України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 ОСОБА_2 встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. ОСОБА_2 не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із позицією позивача щодо порушення його права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно статті 50 Закону №796-XII у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком та відповідно до статті 54 цього ж Закону.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_2 чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розвязуючи позовну вимогу ОСОБА_1Г про зобовязання відповідача призначити пенсійні виплати з приведенням їх розміру у відповідності до вимог ст.ст. 49,50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто нарахування і виплату йому пенсій з 10.07.2010 р. суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню частково, тільки в межах строку позовної давності ( 6-ти місяців), а саме з 01.10.2010 р., оскільки ст. 99 КАС України передбачає, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, за загальним правилом, якщо не встановлено інше, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починає обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з адміністративного позову, позивач звернувся до суду з позовом 01.04.2011 року і просить визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування і виплати йому пенсійних виплат з 10.07.2010 р., тобто позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з пропуском більше ніж шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС України., за таких підстав позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати пенсій відповідно до вказаного закону за період з 10.07.2010 р. по 30.09.2010 р.

Відповідно до ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду винесенні в порядку скороченого провадження.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивач, як особа, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції, звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.2, 9, 21, 71, 99, 102, 158-163, 1832, 185-186, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії, задовольнити частково.

Визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Городнянському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю з розрахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, у відповідності до ст.ст. 49,50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.10.2010 р., виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично виплачених сум.

Постанову суду звернути до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмову провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Городнянський районний суд Чернігівської області, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. О. Соколов

заяву задоволено повністю