Справа № 825/1128/15-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1128/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А
15 червня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Губської Л.В.,
суддів: Федотова І.В.,
ОксененкаО.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно незарахування його на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до військової частини НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 ; визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати йому нарахованої згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.12.2014 № 575 за період з 18.03.2014 по 22.05.2014 грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 1162,92 грн та стягнути з військової частини НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 1162,92 грн.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно незарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 22.05.2014 до військової частини НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 ; визнано неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно невиплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.12.2014 №575 за період з 18.03.2014 по 22.05.2014 грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 1162,92 грн. та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 1162,92 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, представник військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає прийняту постанову незаконною, тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду внаслідок пропущення строку звернення до адміністративного суду, а у разі визнання судом причини пропуску цього строку поважними залишити позов без задоволення.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до ч.1 ст.197 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла до наступного висновку.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом від 18.03.2014 № 20 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду "старший лейтенант".
При цьому, позивач з 18.03.2014 не був зарахований на продовольче забезпечення, у зв`язку з мобілізацією при в/ч НОМЕР_1 , в результаті чого не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України.
Відповідно до наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 року № 575 ОСОБА_1 зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 , однак, розраховані кошти відповідачем в добровільному порядку виплачено не було, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі відсутності у період проходження військової служби продовольчого забезпечення військовослужбовців, призваних у зв`язку з мобілізацією, таке забезпечення підлягає відшкодуванню у грошовому еквіваленті.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 та наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року № 402 громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, з дня прибуття їх до військового комісаріату забезпечуються харчуванням за встановленими нормами за рахунок держави.
Відповідно до підпункту "н" пункту 1 приміток до "норми № 1 - загальновійськова" норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.
Згідно з пунктом 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 N 402 у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
При цьому, всупереч наведених правових норм, позивача до грудня 2014 року не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з МО України.
Зазначена обставина підтверджується Аудиторським звітом про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 року по 26.11.2014 (від 26.12.14р. № 234/31/82).
Як зазначалось вище, зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення відбулось лише у грудні 2014 року на підставі наказу Військового комісара ЧОВК №575 від 10.12.14р., яким також було наказано виплатити військовослужбовцям, призваним у зв`язку з мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова), за період з 18.03.14р. (дата зарахування на військову службу) по 30.11.2014 року (дата звільнення з військової служби або убуття для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини).
В акті взаємозвірки вартості компенсації замість норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Новгород-Сіверсько-Семенівського ОРВК, зазначено, що датою звільнення з військової служби або убуття для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини ОСОБА_1 є 22.05.2014 згідно наказу від 22.05.2014 № 37.
Пункотом 1.11 Положення № 402 передбачено, що військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.
Таким чином, судом першої інстанції правильно задоволені позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 за період по 22.05.2014 року, тобто, до його переведення до іншого міста служби, тому грошова компенсація замість встановлених норм харчування за вказаний період в сумі 1162,92 грн. підлягає стягненню.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з огляду на те, що право на отримання грошової компенсації замість встановлених норм харчування позивач набув лише у грудні 2014 року після зарахування його на підставі наказу Військового комісара ЧОВК №575 від 10.12.14р. до продовольчого забезпечення, а з даним позовом до суду звернувся 03.04.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку, установленого статтею 99 КАС України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судова колегія вважає, що відповідач не довів суду, що діяв правомірно, і судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається. Керуючись ст.ст 195,197,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року в адміністративній справі № 825/1128/15-а - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.
Головуючий суддя: Л.В.Губська
Судді: О.М.Оксененко
І.В.Федотов
Головуючий суддя Губська Л.В.
Судді: Оксененко О.М.
Федотов І.В.