Справа № 759/6387/15-а
Суддя: П`ятничук І. В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/6387/15-а
пр. № 2-а/759/220/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді П»ятничук І.В.,

при секретарі Ковтун Р.Г., Колодій Р.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 Громадянина Сполучених Штатів Америки до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Керючись ст.. 160 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Громадянина Сполучених Штатів Америки до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення.

СУДДЯ:

ун. № 759/6387/15-а

пр. № 2-а/759/220/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді П»ятничук І.В.,

при секретарі Ковтун Р.Г., Колодій Р.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 Громадянина Сполучених Штатів Америки до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, громадянин Сполучених Штатів Америки звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та просив суд визнати пропущені строки з поважної причини та поновити строки, визнати незаконним та скасувати рішення від 21.03.2015 р. про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, винесене головним спеціалістом сектору міграційної роботи Святошинського РВ ГУ ДМС в м.Києві Оситнянко Д.О. стосовно громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати рішення головного спеціаліста сектору міграційної роботи Святошинського РВ ГУ ДМС в м.Києві Оситнянко Д.О. з приводу заборони громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в»їзд на території України терміом дії до 21.03.2018 р.

В обґрунтування вимог даного адміністративного позову вказуючи на те, що він - позивач, є громадянином Сполучених Штатів Америки, 21.03.2015 р. відповідачем прийняте рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, яке винесене головним спеціалістом сектору міграційної роботи Святошинського РВ ГУ ДМС в м.Києві Оситнянко Д.О., з якого вбачається, що 21.03.2015 р. о 11 год. 30 хв. по вул.Гната Юри в м.Києві було виявлено громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 який нелегально перебував на території України. За результатами перевірки виявлено, що він-позивач, прибув на територію України 02.03.2011 р. по національному паспорту НОМЕР_1, виданому 28.08.2008 р. з терміном дії до 27.08.2018 р., прибув літаком через КПП «Бориспіль» у приватних справах. Після прибуття місця до органів міграційної служби не звертався, займався не офіційною трудовою діяльністю. Враховуючи наведене, 21.03.2015 р. відповідачем відносно позивача складено адміністративний протокол за ч.1 ст.203 КУпАП та винесно постанову про накладення адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який своєчасно було ним-позивачем сплачено. Як вказує позивач, в оскаржуваному рішенні відповідача вказано не правдиві дані, а саме, що він не продовжував термін перебування в Україні, не оформлював посвідку на тимчасове проживання, достатніх коштів для покриття витрат немає, однак не зазначено що на територію України він прибув за власним бажанням, для вивчення мови та культури народу, неодноразово за час з прибуття звертався до відповідача з приводу надання допомоги в оформленні документів, однак оскільки працівники міграційних органів не розуміють англійської мови йому допомоги ніхто не надав. Крім того, 21.03.2015 р. у нього виник конфлікт з працівником Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві який наніс йому-позивачу тілесні ушкодження, що підтверджується витягом про кримінальне провадження №0003483 від 10.04.2015 р. Також вказував, що з рішенням про примусове повернення він ознайомився лише 09.04.2015 р. коли йому переклали дане рішення на англійську мову. Вказуючи на те, що він не порушував Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, зтвердженого наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки україни 23.04.2012 р. №353/271/150 просив заявлені вимоги адміністративного позову задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги адміністративного позову задовольнити, зазначав що до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві він прийшов з перекладачем проконсультуватись, а коли працівник відділу взяв його паспорт і відмовився повертати став складати протокол він розгубився і почав паспорт забирати але його відштовхнули ві почали насильно утримувати, лише тоді він дістав перцовий балончик і почав розпилювати його зміст в кабінеті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала, щодо завялених вимог адміністративного позову та просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на обставини справи викладені в запереченнях ( а.с. 31-33).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, є громадянином Сполучених Штатів Америки прибув на територію України 02.03.2011 р. по національному паспорту НОМЕР_1, виданому 28.08.2008 р. з терміном дії до 27.08.2018 р., прибув літаком через КПП «Бориспіль» у приватних справах.

Жодних доказів того, що з часу прибуття позивач звертався до міграційних органі з приводу оформлення прибуття, продовження терміну перебування позивачем суду не надано.

Відповідно до рішення про про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1, громадянина Сполучених Штатів Америки, встановлено, що 21.03.2015 р. о 11 год. 30 хв. по вул.Гната Юри в м.Києві було виявлено громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 який нелегально перебував на території України. За результатами перевірки виявлено, що він-позивач, прибув на територію України 02.03.2011 р. по національному паспорту НОМЕР_1, виданому 28.08.2008 р. з терміном дії до 27.08.2018 р., прибув літаком через КПП «Бориспіль» у приватних справах. Після прибуття місця до органів міграційної служби не звертався, займався не офіційною трудовою діяльністю. Враховуючи наведене, 21.03.2015 р. відповідачем відносно позивача складено адміністративний протокол за ч.1 ст.203 КУпАП та винесно постанову про накладення адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який своєчасно було ним-позивачем сплачено та винесено рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1, громадянина Сполучених Штатів Америки, якого зобов»язано вт ермін до 18.04.2015 р. покинути територію України з забороною в»їзду вказаному громадянину на територію України терміном дії до 21.03.2018 р.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача в країну походження, що супроводжувалося рішенням про заборону в'їзду його на територію України.

У відповідності до статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Поряд з цим, ст. 26 Закону № 3773-VI встановлено, зокрема, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Окрім цього, пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженців та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України, та пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 16.03.2012 №3 при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони громадського здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки

Системний аналіз зазначеного дає підстави суду дійти висновку, що дії іноземців та осіб без громадянства, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є спеціальною самостійної підставою для прийняття рішення про заборонену в'їзду на територію України. Єдиною умовою для прийняття останнього в розумінні статті 26 Закону № 3773-VI є наявність прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень про примусове повернення іноземця чи особи без громадянства в країну походження. Окрім того, аналіз змісту норм закону також надає суду підстави дійти до висновку, що ст.26 на відміну від ст.13 Закону № 3773-VI застосовується у випадку обставин перетину іноземним громадянином державного кордону і перебування якого на території України що не реалізовано.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем дотримано положення ст. 19 Конституції України, а також наведені положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки у матеріалах справи встановлені належні та допустимі докази наявності підстав, передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», для примусового повернення іноземця в країну походження, враховуючи той факт, що позивачем вчинено дії, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривале перебування на території України без отримання відповідного дозволу.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3. ст. 2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

З урахуванням того, що відповідачем не надано доказів на спростування пояснень позивача, про те, що ним отримано рішення з перекладом лише 09.04.2015 р. суд вважає, що строк на оскарження дій відповідача позивачем не пропущено.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 8, 9, 10, 1, 13, 14, 69-71, 158, 159, 160-163, 183-5, 256 КАС, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 Громадянина Сполучених Штатів Америки до Святошинського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення.

СУДДЯ:

.