Справа № 2-а-457/11
Суддя: Синиця Л. П.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-457/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 рокум.Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Синиці Л.П., при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Смілянської роти ДПС ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2011 року як незаконної, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії інспектора Смілянської роти ДПС ОСОБА_3 неправомірними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2011 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 28 січня 2011 року рухався на власному транспортному засобі д/н НОМЕР_1 а/д Київ-Знамянка, де був зупинений інспектором Смілянської роти ДПС ОСОБА_3, який повідомив, що позивач порушив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху у населеному пункті. Дану подію інспектор фіксував приладом ВІЗИР № 0812742 та протоколом про адміністративне правопорушення. На місці було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з призначенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.. Не погоджуючись з кваліфікованим правопорушенням, позивач про що зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення та вважає, що дії інспектора Левченка С.В. є неправомірними стосовно фіксації правопорушення, суперечать ПДР України та КУпАП, а також не сприяли обєктивному та всебічному вирішенню справи. Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючи в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функцію фото і кінозйомки, відеозапису, чи засобами, що мають фото кінозйомки, відеозапису притягаються власники транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких роздруківок з технічного засобу ВІЗИР № 0812472, а також свідчення свідків, що вказує про відсутність належних доказів по справі, які б встановлювали наявність вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. До того ж відео записувач ВІЗИР фактично не є таким, який працює в автоматичному режимі, його використання з метою фіксування правопорушення здійснюється безпосередньо працівником ДАІ, він працює від акумуляторної батареї, відповідно до технічних характеристик має можливість вибору спеціальних режимів роботи. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, де зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Зазначене вище вказує на те, що відповідач при фіксації скоєння даної події не тільки не виконав вимоги чинного законодавства України, серед яких і «Положення державну автомобільну інспекцію» від 14.04.1997 року № 341, згідно якого основним завданням ДАІ є виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, але й грубо порушив права позивача. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З вище наведеного вбачається, що дії субєкта владних повноважень не були направлені для зясування всіх обставин по справі та правильного її вирішення, а отже постанова в справі про притягнення до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає до скасування. У звязку з цим, позивач звернувся до суду та просить визнати дії інспектора Смілянської роти ДПС ОСОБА_3 неправомірними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2011 року, звільнивши його від адміністративної відповідальності.

До судового засідання ні позивач, ні відповідач не зявилися. При цьому, позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, підтримані позову, а відповідач після отримання копії позову та ухвали про відкриття провадження у справі, надіслав на адресу суду заперечення на позов, де вказав, що потрібно відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю, мотивуючи це тим, що позивач намагається ввести суд в оману, щоб уникнути сплати штрафу на користь держави, судові засідання просить проводити без участі представника УДАІ та інспектора ДПС.

Суд, врахувавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів. За змістом ч.2 ст.18 КАС України усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними. За ст. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно положень ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, зазначена стаття передбачає, що для її застосування необхідно, щоб фіксація велася саме засобами фото-, кіно- або відеозйомки, які працюють в автоматичному режимі. Між тим, згідно зі ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» з метою захисту інформації, яка є власністю держави, або інформації з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом, повинні використовуватися засоби захисту інформації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного та/або криптографічного захисту інформації (далі КСЗІ) з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 18 ст. 16 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» на Держспецзв'язку покладається обов'язок щодо організації та координації разом з центральним органом виконавчої влади у сфері стандартизації, метрології та сертифікації робіт з проведення сертифікації засобів криптографічного та технічного захисту інформації, а також організації та проведення державної експертизи у сфері криптографічного то технічного захисту інформації. Відповідно до листа Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі - Держспецзв'язку) № 8/1-817 від 25.03.2009 пристрій автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху «Візир» (далі Пристрій) органами ДАІ України для проведення державної експертизи або сертифікації до Держспецзв'язку не надавався. Процедур державної експертизи або сертифікації Пристрій не проходив. Експертного висновку або Сертифіката відповідності у сфері захисту інформації він не має.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України №1111 від 13 листопада 2006 року, діяльність підрозділів ДАІ здійснюється відповідно до принципів дотримання законності, забезпечення прав особи та верховенства права, забезпечення безпеки усіх учасників дорожнього руху.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно постанови в справі про адміністративне правопорушення серія СА №347925 від 28.01.2011 року ОСОБА_2, позивач по справі, 28.01.2011 року о 16 год. 00 хв., на автодорозі Київ - Знамянка керував автомобілем НОМЕР_2, перевищивши швидкість в населеному пункті с. Валява на 25 км/год, швидкість вимірювалась приладом ВІЗИР №0812472, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, порушивши п. 12. 4 ПДР, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія СА1 №017292, за що на нього накладено адміністративний штраф в розмірі 340,00 грн..

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення у розділі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено, швидкість не перевищував, швидкість вимірювалася інспектором приладом з рук, протокол виписаний безпідставно.

Враховуючи технічні характеристики автомобільного транспорту, технічного пристрою «Візир» №0812472, показники на спідометрі автомобіля, суд, вважає, що в даному випадку погрішність швидкості руху на 5 км/год. є недоведеною. Крім того, враховуючи показники зазначеного приладу, на які посилається відповідач, як на доказ перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, є допустимим доказом вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки є технічним приладом, показники якого згідно ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, з огляду на незахищеність інформації, що зафіксована зазначеним вимірювачем швидкості, суд, вважає вказаний доказ не достатнім. Показники пристрою «Візир» не є такими, що неспростовно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також, при заперечені скоєння адміністративного правопорушення, інспектором ДПС не в повній мірі виконані вимоги щодо зясування обставин, а саме відсутні, невідібрані, свідчення свідків, які б підтвердили чи заперечили даний факт, як і не зазначено, що такі були відсутні на місці події.

Що стосується частини позовних вимог, де позивач просить визнати дії інспектора ДПС не правомірними, то суд вважає, що працівник дорожньо-патрульної служби дія у межах свої повноважень, однак, допустився помилки при дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, отже, в цій частині позову, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись Правилами Дорожнього Руху України, ст. ст. 9, 122, 251, 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення, Законом України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», Законом України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України №1111 від 13 листопада 2006 року, ст. ст. 6-12, 17, 128, 159, 160, 161, 163, 171-2, 185 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора Смілянської роти ДПС ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 28.01.2011 року як незаконної - задовольнити частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії СА № 347925 від 28.01.2011р. щодо притягнення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв. 12, в м. Городище, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн., винесену інспектором Смілянської роти ДПС ОСОБА_3 - скасувати.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4