Справа № 552/1880/15-а
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. Справа № 552/1880/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві на постанову Київського районного суду м. Полтави від 27.04.2015р. по справі № 552/1880/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві

про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві (далі - УПФУ Київського району в м.Полтаві, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві дорахувати до раніше призначеної пенсії, із розрахунку за 24 календарні місяці (за період з березня 2012 року по лютий 2014 року) 80% від суми інших виплат, зазначених у довідках про складові заробітної плати від 27 березня 2015р. № 40 та від 23 березня 2015р. № 01-05/01.1-18/374, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на соціально-побудові потреби та індексації, на які фактично нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообв'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 27.04.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтава дорахувати до раніше призначеної пенсії, із розрахунку за 24 календарні місяці (за період з березня 2012 року по лютий 2014 року) 80 % від суми інші виплати, зазначених у довідках про складові заробітної плати від 27 березня 2015 № 40 та від 23 березня 2015 № 01-05/01.1-18/374, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та індексації, на які фактично нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 11.06.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з березня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ Київського району в м.Полтаві і отримує пенсію відповідно до Закону України Про державну службу.

Оскільки відповідач провів нарахування пенсії без урахування виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та індексації, ОСОБА_1 31.03.2015 року звернулась до УПФУ Київського району в м.Полтаві з заявою, в якій прохала провести перерахунок пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та індексації, та надала відповідні довідки про складові заробітної плати.

Проте позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати, у зв'язку з тим, що, на думку пенсійного органу, матеріальна допомога, індексація, компенсація не зараховуються до інших надбавок, передбачених ст. 33 Закону України Про державну службу, зазначені виплати не включаються до заробітку, що враховується при обчисленні пенсії державним службовцям, а тому підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні.

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є правомірними та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 2 статті 33 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

04 лютого 2003 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про державну службу від 16 січня 2003 року №432-ІУ, яким внесено зміни до зазначеного закону та доповнено його статтею 37-1, якою визначено порядок і умови перерахунку пенсії державним службовцям. Зокрема, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95 ВР Про оплату праці (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та індексація входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на викладене, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У довідках, поданих позивачем, про складові заробітної плати ( надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, вказано, що на всі виплати, включені у довідку, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань та індексація, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням Законів №3723-ХІІ та №108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону №1058-ІУ та стаття 66 Закону №1788-ХІІ, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

В свою чергу, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не визначив дату, з якої відповідачу необхідно вчинити дії.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Враховуючи дату звернення позивача до суду (07.04.2015 року), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту лише з 07.10.2014 року.

Згідно з ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, з урахуванням положень ст.ст. 99, 100 КАС України, права позивача підлягають захисту з 07.10.2014 року.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що дана постанова підлягає зміні шляхом доповнення третього абзацу резолютивної частини постанови датою, з якої відповідачу необхідно вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ч. 1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 27.04.2015р. по справі № 552/1880/15-а змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини постанови в такій редакції: "Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтава дорахувати до раніше призначеної пенсії, із розрахунку за 24 календарні місяці (за період з березня 2012 року по лютий 2014 року) 80 % від суми "інші виплати", зазначених у довідках про складові заробітної плати від 27 березня 2015 № 40 та від 23 березня 2015 № 01-05/01.1-18/374, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та індексації, на які фактично нарахований та сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 07.10.2014 року".

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Полтави від 27.04.2015 року по справі № 552/1880/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 16.06.2016 р.