Справа № 2а-6876/10/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/9991/9397/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Кошіля В.В., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2011 по справі № 2а-6876/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагросервіс-Миколаїв ЛТД"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року Товариство звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції з невизнання податкової декларації з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за серпень 2010 року та зобов'язання внести показники зазначеної декларації до картки особового рахунку платника податку.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариство як юридична особа подало до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за серпень 2010 року (включаючи додаток 5), яку відповідач не визнав податковою звітністю, у зв'язку з непроставленням прочерків у значеннях показників, що не заповнюються через відсутність інформації, про що позивача було повідомлено листом від 10.09.2010 та запропоновано надати нову податкову декларацію оформлену належним чином.

Так, згідно з п.1.11 ст.1 Закону України від 21.12.2000 №2181 "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон №2181) податкова декларація - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ, що кореспондується з п. 4.3 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 №250/2054 (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Отже, Законом встановлено вичерпний перелік підстав щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, а саме: не зазначення обов'язкових реквізитів, не підписання її відповідними посадовими особами, не скріплення печаткою платника податків.

Таким чином, аналіз наведених правових норм свідчить, що відсутність почерків у значеннях показників декларації, які не заповнюються через відсутність інформації, не є підставою для відмови податкового органу визнати податкову декларацію як податкову звітність.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що подана позивачем декларація з ПДВ за серпень 2010 року містить всі необхідні обов'язкові реквізити, підписана посадовими особами та скріплена печаткою Товариства, крім того, рядки декларації, які не містять показників, прокреслені.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте Державною податковою інспекцією доказів наявності передбачених пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ обставин, які б дозволяли не визнавати подану декларацію з ПДВ за серпень 2010 року як податкову звітність, у встановленому порядку не надано.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та фактичні обстави, які стали підставою для невизнання державним податковим органом поданої позивачем податкової декларації податковою звітністю, які, крім того, не впливають на адміністрування податку, суди правомірно задовольнили позовні вимоги Товариства.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва відхилити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2011 по справі № 2а-6876/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді В.В. Кошіль

І.Я. Олендер