Справа № 2010/2-а-45/11
Суддя: Нечипоренко І. М.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дергачівський районний суд Харківської області
Справа № 2010/2-а-45/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2011 р. Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Нечипоренко І. М.

За участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

Представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Дергачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, КП «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації»про визнання недійсними рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати недійсним рішення ОСОБА_6 селищної ради від 15 червня 2006 року № 43 «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_9 по в-ду Свердлова, 7 в с. Подвірки»та скасувати його, визнати недійсним п.7 рішення ОСОБА_6 селищної ради від 27 березня 2008 року № 14 «Про внесення змін до деяких рішень селищної ради»та скасувати його, винести окрему ухвалу про притягнення до адміністративної відповідальності начальника КП «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації»ОСОБА_10 посилаючись на те, що він являється власником ? частини жилого будинку № 7 по в-ду Свердлова в с. Подвірки Дергачівського району Харківської області згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2007 року. Власником ? частини даного будинку являється ОСОБА_7. За даним жилим будинком закріплена земельна ділянка площею 1500 кв.м, що вбачається з договору купівлі-продажу та знаходиться у їх спільному користуванні. Згідно рішення народного суду Дергачівського району Харківської області від 10.08.1974 року та 16.01.1975 року визначено частку у праві спільної часткової власності між подружжям Шуляковими та, на його думку, фактично здійснено поділ жилого будинку в натурі та виділення із складу земельної ділянки належних їм часток, по 714 кв.м земельної ділянки кожному, а двір площею 72 кв.м залишено у їх спільному користуванні. ОСОБА_7 заволоділа його земельною часткою розміром 359кв.м та здійснює на ній будівництво жилого будинку. З одержаної від ОСОБА_6 селищної ради відповіді від 10 листопада 2009 року йому стало відомо, що рішенням від 15 червня 2006 року № 43 спірна земельна ділянка передана під будівництво жилого будинку ОСОБА_8, а рішенням від 27 березня 2008 року № 14 змінено адресу: в*їзд Свердлова 6, замість в-д Свердлова, 7. Вважає дані рішення незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ОСОБА_6 селищна рада передала у користування земельну ділянку, яка вже знаходилась у його користуванні згідно рішення народного суду Дергачівського району від 16.01.1975 року та договору купівлі-продажу від 23.01.2007 року. Дане рішення було прийняте до укладення договору купівлі-продажу, однак, ніяких змін до розміру земельної ділянки внесено не було ні в інвентаризаційну справу на в технічний паспорт. На його запит до ОСОБА_6 селищної ради було надано відповідь про те, що на протязі 2006-2009 року селищною радою не приймалися рішення про зміну розміру даної земельної ділянки. Він сплачує земельний податок за 750 кв.м. Рішення про зміну адреси земельної ділянки від 27 березня 2008 року приймалося коли він вже був власником ? частини жилого будинку, але це питання не доводилося до його відома, ніякої згоди він на це надавав. В порушення порядку ведення діловодства рішення від 27 березня 2008 року № 14 прийнято на підставі заяви ОСОБА_8 без вказання дати її написання, а також реєстрації в ОСОБА_6 селищній раді. Позивач зазначає, що ним не пропущений строк звернення до суду, оскільки про рішення ОСОБА_6 селищної ради він дізнався лише з відповіді ради при ознайомленні з матеріалами справи 15.02.2010 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та про обставини справи пояснив, як зазначено вище.

Представник відповідача ОСОБА_6 селищної ради в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на те, що ОСОБА_6 селищна рада не порушувала права позивача. Оскаржувані рішення прийняті у відповідності із законом. Земельна ділянка № 6 по в-ду Свердлова в с. Подвірки і земельна ділянка № 7 по в-ду Свердлова в с. Подвірки це дві різні земельні ділянки згідно даних архітектурного бюро Дергачівського району. Співвласникам житлового будинку № 7 по в-ду Свердлова в с. Подвірки не надавалася у встановленому законом порядку земельна ділянка за названою вище адресою, рішенням народного суду Дергачівського району від 1975 року не встановлювався порядок користування земельною ділянкою між первісними співвласниками, тому на сьогоднішній день відсутні будь-які схеми з зазначенням лінійних розмірів земельної ділянки, відсутня поквартальна зйомка, отже не можливо визначити межі земельної ділянки № 7. Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельна ділянка, яка надана ОСОБА_8 перебувала у власності територіальної громади і видана із земель запасу. Ні у кого з будь-яких третіх осіб у користуванні або у власності земельна ділянка № 6 не перебувала.

Представник третьої особи ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі на тій підставі, що право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі та з моменту реєстрації цих прав. Позивач не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, рішення щодо якої він оскаржує. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що земельна ділянка біля його будинку менша, ніж 750кв.м, на яку, як він вважає має право користування за договором купівлі-продажу. Таким чином, відсутні докази того, що селищна рада передала земельну ділянку, на яку у позивача є право користування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази, дійшов до висновку про повну відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням ІІ сесії V скликання ОСОБА_6 селищної ради Дергачівського району Харківської області від 15 червня 2006 № 43 надано ОСОБА_9 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі (на місцевості) та складання державного акту на право власності на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0780 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Подвірки по в*зду Свердлова, 7 та дозволено ОСОБА_9 будівництво жилого будинку по проекту «Мініма»-102 на 4 жилі кімнати з житловою площею 58,0кв.м і загальною площею 102,10 кв.м, гаражу сараю, літньої кухні, льоху, вбиральні, літнього душу на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0780 га в с. Подвірки по в-ду Свердлова, № 7.

З фотокопії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23 січня 2007 року вбачається, що ОСОБА_5 купив ? частину житлового будинку № 7 по в-ду Свердлова в с. Подвірки. Даний договір був зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджено фотокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно рішення ХХVІ сесії V скликання ОСОБА_6 селищної ради Дергачівського району Харківської області від 27 березня 2008 № 14 внесено зміни до рішення ІІ сесії V скликання ОСОБА_6 селищної ради Дергачівського району Харківської області від 15 червня 2006 № 43 «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, господарчих будівель і споруд гр. ОСОБА_9 по в-ду Свердлова № 7 в с. Подвірки»: у тексті рішення номер будинку «7»замінити цифрою «6».

Згідно положень рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина девята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

В інших положеннях Закону також визначено право ради скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни.

В законах України також передбачено право органів місцевого самоврядування скасовувати та змінювати свої рішення. У Законі України „Про державний контроль за використанням та охороною земель визначено право органів місцевого самоврядування привести у відповідність із законодавством прийняті ними рішення з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (абзац другий пункту „б статті 6)‚ тобто змінити власні акти. Згідно із Законом України „Про основи містобудування сільські, селищні, міські ради уповноважені затверджувати місцеві правила забудови окремих частин населених пунктів та вносити в них зміни за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури (частина друга статті 12, частина пята статті 17). За Законом України „Про планування і забудову територій місцева рада затверджує містобудівну документацію та після погодження зі спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури вносить до неї зміни своїм же рішенням (частини третя, четверта статті 10).

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац пятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Частиною 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Позивач стверджує, що указаними вище рішеннями порушено його право користування земельною ділянкою за адресою: с. Подвірки, в-д Свердлова, 7.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 ЗК України право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Будь-яких належних документів (договорів оренди тощо), що підтверджують права на земельну ділянку надану спірним рішенням позивач не надав.

При цьому, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_9 і земельна ділянка, якою він користується це одна і та сама ділянка. Технічний паспорт, договір купівлі-продажу від 23.01.2007 року, рішення народного суду Дергачівського району Харківської області від 10.08.1974 року та 16.01.1975 року, на які посилається позивач, не містять привязку земельної ділянки до місцевості з визначенням дійсних меж, лінійних розмірів та площі земельної ділянки, а тому суд не може прийняти їх до уваги.

Згідно вимог ч.1 ст. 120 Земельного Кодексу України ( в редакції, яка була чинною на момент укладення позивачем договору купівлі-продажу частини жилого будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Жодного з перелічених вище документів позивачем надано не було, таким чином, правових підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись 1, 3, ч.2 ст. 11, 71, 94 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 селищної ради Дергачівського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, КП «Дергачівське районне бюро технічної інвентаризації»про визнання недійсними рішень повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня отримання її копії, з одночасним її надсиланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя:

ОСОБА_11