Справа № 2-а-8264/11
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу: 01.02.2012
Справа № 2-а-8264/11
Номер провадження 2-а/818/34/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

01 лютого 2012 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про зобовязання Пенсійного фонду України призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком як пенсіонеру, мешкаючому за межами України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій Пенсійного Фонду України щодо відмови в призначенні та виплаті їй пенсії за віком незаконними та зобовязання відповідачів призначити та виплачувати їй пенсію з 31.07.2011 року за межі України, згідно з діючим законодавством України, зазначивши в позові, що її загальний трудовий стаж на Україні складає 33 роки, 13.06.1995 року виїхала на постійне місце проживання в державу Ізраїль.31.07.2011 року вона звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату їй пенсії за віком, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009року, однак згідно з письмовою відповіддю їй було відмовлено. У звязку з чим просить суд зобовязати відповідачів призначити та виплатити їй пенсію за віком починаючи з 31.07.2011 року за межі України.

Відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у звязку із неявкою у судове засідання сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що позивачка ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя із заявою та документами, необхідними для призначення пенсії не зверталася. На теперішній час позивачка постійно з 1995 року проживає в державі Ізраїль. 31.07.2011 року позивачка письмово звернулася до Пенсійного Фонду України з заявою про призначення і виплату їй пенсії за віком. Листом від 16.08.2011 року Пенсійний Фонд України в цьому їй відмовив.

07 жовтня 2009 року Конституційний Суд України прийняв рішення щодо невідповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове держави пенсійне страхування».

Так, пунктом 2 частини першої статті 49 («Припинення та поновлення виплати пенсії») Закону України «Про загальнообов'язкове держави пенсійне страхування»було передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється , зокрема, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У другому реченні статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йшлося, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання; під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже, вказані норми стосувалися випадків припинення та поновлення виплати раніше призначених пенсій, а тому визнання їх неконституційними не має правових наслідків для позивача, якому пенсія раніше не призначалася.

Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом; іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами; пенсійне забезпечення громадян

України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами; у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Вимоги позивачки до Пенсійного фонду України щодо призначення та виплати пенсії є взагалі безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове держави пенсійне страхування», документи про призначення пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії, а тому лист Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії позивачці не є рішенням про відмову у призначенні пенсії та не може бути оскаржений у порядку, передбаченому КАС України. Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України позивачка не зверталася.

Крім того, що ОСОБА_1 виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання у 1995 році, тому рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року на неї поширюватися не може.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 8, 22, 45, 46, 152 Конституції України, статтями 7, 49, 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»№1058від 09.07.2003 року, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №1-32/2009 року, статтями 2, 9, 11, 71, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій Пенсійного Фонду України щодо відмови в призначенні та виплаті їй пенсії за віком незаконними та зобовязання відповідачів призначити та виплачувати їй пенсію з 31.07.2011 року за межі України, залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: Н.І. Рибалко