Справа № 2-а-391/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/9991/23659/11

№ К/9991/24649/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Спільного українсько-американського підприємства «Європоль» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2011 року

у справі № 2-а-391/10/2070

за позовом Спільного українсько-американського підприємства «Європоль» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Спільне українсько-американське підприємство «Європоль» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СУАП «Європоль» у формі ТОВ; позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 27 липня 2009 року, № /1 від 20 серпня 2009 року, № /2 від 29 жовтня 2009 року та № /3 від 14 січня 2010 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2011 року, адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення № /1 від 20 серпня 2009 року, № /2 від 29 жовтня 2009 року та № /3 від 14 січня 2010 року в частині визначення СУАП «Європоль» у формі ТОВ суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 173 960,00 грн. за основним платежем та 70 880,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь СУАП «Європоль» у формі ТОВ витрати із сплати судового збору в розмірі 1,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач та відповідач оскаржили їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій СУАП «Європоль» у формі ТОВ касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення адміністративного позову.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові, в поданій касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове - про залишення позовних вимог без задоволення.

В запереченні на касаційну скаргу позивача відповідач просить залишити її без задоволення.

Крім того, СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку СУАП «Європоль» у формі ТОВ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2008 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої складено акт № 2246/23-106/30751167 від 14 липня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 27 липня 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 350 221,50 грн. (257 132,00 грн. - основний платіж, 93 089,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, скарги підприємства залишено без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення № /1 від 20 серпня 2009 року, № /2 від 29 жовтня 2009 року та № /3 від 14 січня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 5.3.2 пункту 5.3, підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5, підпункту 8.2.2 пункту 8.2, підпунктів 8.4.8, 8.4.10 пункту 8.4, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8, підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку з: неправомірним віднесенням до складу валових витрат вартості придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Проект 07» робіт з виготовлення рекламної продукції з огляду на їх непов'язаність з господарською діяльністю позивача; безпідставним повторним включенням до складу валових витрат вартості отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Н» послуг з електропостачання; необґрунтованим віднесенням до складу валових витрат вартості придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідра плюс» робіт із здійснення електропостачання в майновому комплексі, електронагрівачів та робіт з їх монтажу; неправомірним формуванням валових витрат при придбанні товарно-матеріальних цінностей у платників єдиного податку за фактом перерахування коштів; безпідставним включенням до складу валових витрат собівартості списаних основних засобів першої групи в розмірі 126 070,00 грн.; необґрунтованим віднесенням до другої групи основних фондів, замість третьої групи, обладнання для кулінарії.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону № 334/94-ВР до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) таким платником податку.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Надаючи оцінку правомірності формування позивачем валових витрат при придбанні у ТОВ «Проект 07» робіт з виготовлення рекламної продукції, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано врахували долучені позивачем до матеріалів справи на підтвердження фактичного виконання спірних господарських операцій акти здачі-прийняття робіт, які містять всі обов'язкові реквізити первинного документа, визначені частиною 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст виконаних робіт та їх вартість, рахунки, накази директора підприємства про проведення рекламних кампаній, плани підготовки, кошториси витрат, звіти про проведені рекламні акції, докази використання логотипу «РОСТ», який наносився на рекламну продукцію, в процесі господарської діяльності СУАП «Європоль» у формі ТОВ.

Крім того, судами з'ясовано, що рекламні заходи в розглядуваній ситуації здійснювались з метою популяризації продукції підприємства та поширення інформації про його діяльність з метою збільшення попиту та обсягу реалізації продукції в майбутньому, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Водночас, встановивши подвійне включення СУАП «Європоль» у формі ТОВ до складу валових витрат вартості придбаної в ТОВ «Вега-Н» електричної енергії, судові інстанції цілком об'єктивно визнали неправомірним формування товариством даних податкового обліку за вказаним епізодом в період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Доводи касаційної скарги позивача, в свою чергу, в цій частині спрямовані на переоцінку установлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що перебуває поза межами її перегляду в касаційній інстанції.

За правилами підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

В спірному випадку, замовивши роботи із здійснення електропостачання в майновому комплексі, придбавши електронагрівачі та замовивши їх монтаж, товариство здійснило роботи з ремонту та поліпшення основних засобів, а відтак безпідставно включило вартість цих робіт і товарно-матеріальних цінностей до складу валових витрат.

Відповідно до підпункту «б» підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 Закону № 334/94-ВР датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з резидентами, які сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, - є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

З огляду на наведене, у позивача були відсутні правові підстави для формування валових витрат при придбанні товарно-матеріальних цінностей у платників єдиного податку - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в першому кварталі 2009 року, позаяк станом на 31 березня 2009 року товари від указаних постачальників СУАП «Європоль» у формі ТОВ не оприбутковано.

Згідно з підпунктами 8.4.8, 8.4.10 пункту 8.4 статті 8 Закону № 334/94-ВР у разі ліквідації основних фондів за рішенням платника податку або якщо з незалежних від платника податку обставин основні фонди (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних фондів з обставин загрози чи неминучості їх заміни, зруйнування або ліквідації, платник податку в звітному періоді, в якому виникають такі обставини збільшує валові витрати на суму балансової вартості окремого об'єкта основних фондів групи 1, при цьому вартість такого об'єкта прирівнюється до нуля.

У разі ліквідації окремого об'єкта основного фонду групи 1 за рішенням платника податку та наявності відповідних документів про його знищення, розібрання або перетворення іншими способами, внаслідок чого такий об'єкт не може використовуватися у майбутньому за первісним призначенням, балансова вартість такого окремого об'єкта основних фондів групи 1 включається до складу валових витрат.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій з'ясовано, що списані позивачем у четвертому кварталі 2008 року об'єкти (будинок піонерів; спальні корпуси № 1 - 4, 6, 7; очисні споруди; водонасосна станція) не обліковувались у складі об'єктів основних засобів групи 1, не використовувались у господарській діяльності підприємства, тобто фактично були невиробничими фондами (капітальними активами, які не використовуються у господарській діяльності платника податку, в тому числі капітальними активами (або їх структурними компонентами), які підпадають під визначення групи 1 основних фондів згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті), що, відповідно, обумовлює безпідставність формування підприємством валових витрат при їх списанні.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР передбачено, що основні фонди підлягають розподілу за групами. При цьому до групи 1 належать будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі; до групи 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; до групи 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4; до групи 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Як достеменно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розглядуване кулінарне обладнання відповідає визначенню основних фондів, які належать до групи 2, що, зокрема, відповідає Державному класифікатору України «Класифікація основних фондів» [ДК 013-97], затвердженому наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19 серпня 1997 року № 507, (код 230000 «Приладдя та інструменти побутові електромеханічні) та обумовлює правомірність застосування товариством норм амортизації на рівні 10 відсотків.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Харкові її правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Касаційні скарги Спільного українсько-американського підприємства «Європоль» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.