Справа № 2а/0470/2287/11
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а/0470/2287/11

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року

справа № 2а/0470/2287/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року у справі №2а/0470/2287/11за позовом Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області до Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3) про зобов’язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція у Дніпропетровській області 21 лютого 2011 року звернулось до суду з позовом до Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3), згідно з яким просить: зобов'язати відповідача виконати обов'язкові вимоги від 21.07.2010 року № 11-27/2117 Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області, а саме:

- відшкодування здійснити шляхом внесення коштів в сумі 393590,79 грн. особами, винними у зайвих витратах, на розрахунковий рахунок або в касу установи, в тому числі, у порядку та розмірах встановлених ст.ст. 130, 133, 136 Кодексу законів про працю України та шляхом проведення претензійно-позовної роботи;

- в повному обсязі відшкодувати зайво перераховані кошти до державних цільових

фондів в сумі 154281,47 грн., які виникли внаслідок зайвої виплати підвищеного посадового окладу, надбавки за вислугу років, доплати за досягнення в праці та премії, що є порушенням ст. 1,2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97, п.1 ст.21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», п.1 ст. 19 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.1, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», шляхом перерахування коштів в сумі 154281,47 грн. на розрахунковий рахунок або в касу установи;

- відшкодування здійснити шляхом проведенням перерахунку щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернених зайво сплачених коштів шляхом зарахування до майбутніх платежів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не виконано обов’язкові вимоги та не усунуто порушення на суму 579 138,72 грн., у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що нарахування та виплати підвищення посадових окладів працівникам із числа державних службовців за особливі умови праці, пов’язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах та виплати процентної надбавки за безперервну роботу робітникам і службовцям, Криворізька установа виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№3) не вважає безпідставними, так як відповідач виконував та реалізовував накази Голови розпорядника.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на виконання п.2.34 плану роботи Голови Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області України на ІІ квартал 2010 року звернення Державного департаменту України з питань виконання покарань від 08.09.2009 року №10/4537/1л проведена планова ревізія фінансово – господарської діяльності Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3) за період з 01.01.2008 по 31.03.2010 рр.

Ревізією дотримання законодавства при встановленні посадових окладів, надбавок та доплат встановлено, що відповідно до наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 03.10.2004 року №190 «Про затвердження порядку підвищення посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ кримінально виконавчої системи, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах і перебувають у лікувально - трудових профілакторіях» слідчим ізолятором за період з 01.01.2008 по 31.03.2010 року державним службовцям та вільнонайманим працівникам підвищено посадові оклади на 30 % за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими та особами, що тримаються у слідчих ізоляторах на загальну суму 237078, 33 грн.

Позивачем листом від 21.07.2010 №11-27/2117 на адресу відповідача направлено обов’язкові вимоги, якими в термін до 20.08.2010 року зобов’язано усунути порушення, що були виявлені в ході ревізії фінансово – господарської діяльності управління. Однак відповідачем не надано доказів усунення порушень на суму 579138,72 грн.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача.

Зобов’язання відповідача виконати вимоги позивача щодо відшкодування незаконних витрат, які зазначені у вимоги ДФІ від 21.07.2010 року №№11-27/2117 та направлені на стягнення коштів в рахунок відшкодування в сумі 579138,72 грн., є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року № 2939-XII (далі – Закон №2939-XIІ) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У справі, що розглядається, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровської області в обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідачем станом на 21.02.2011 року (момент подачі позову) не забезпечено усунення порушень зазначених у обов’язкових вимог про усунення порушень від 21.07.2010 року №№11-27/2117 прийнятих на підставі акта ревізії №11-19/500 від 25.06.2010 року, оскільки фактичним виконанням цих вимог має бути фактичне відшкодування коштів на загальну суму 579138,72 грн., що зроблено відповідачем не було, отже позивач пред'явив вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх виконання шляхом внесення коштів, перерахунку та повернення коштів, тобто фактично шляхом є стягнення.

Однак, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14).

Відповідно до статті 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№3) – задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2014 року у справі №2а/0470/2287/11 - скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 15 червня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко