Справа № 826/6305/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2015 року № 826/6305/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді - Добрівської Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області (далі по тексту - відповідач, Управління Держземагентства) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови (наданні неповної) у наданні інформації на запити від 16.03.2015;

- зобов'язання Управління Держземагентства надати позивачу повну змістовну відповідь на інформаційні запити від 06.03.2015, у тому числі графічні матеріали в розрізі угідь в с. Гореничі, Стоянка, Гнатівна, Лука, Дмитрівка, Мила та Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області із позначенням на них місця розташування земель, не наданих у власність та користування;

- встановлення відповідачу строку для подачі звіту про виконання судового рішення в порядку ст.267 КАС України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: щодо ненадання повної відповіді на запити про земельні ділянки, які не надані у власність та користування.

Ухвалою суду від 09 квітня 2015 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд якої, відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється у порядку скороченого провадження. Одночасно вказаною ухвалою суду відповідачу запропоновано у десятиденний термін подати через відділ документообігу суду заперечення на позов або заяву про визнання позову.

Разом з тим, отримавши 14.04.2015 року копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач своїм правом на подачу заперечень не скористався.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, розглянувши наявні у справі документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача суд виходить з наступного.

Позивач 16.03.2015 року звернувся до начальника Управління Держземагентства з інформаційними запитами, в яких просив:

- надати усю можливу інформацію про ненадані у власність та користування земельні ділянки в розрізі угідь в с. Гореничі, Гнатівна, Стоянка та Лука, а також в с. Дмитрівка, Капітанівка та Мила Києво-Святошинського району Київської області;

- надати графічні матеріали (карти, плани, інше) із зазначенням на них місця розташування таких земель;

- надати інформацію із останньої форми статистичної звітності, яка міститься у формі 6-зем, а саме рядку 94, 95, 96 та 97 із уточненням дати складання звіту.

Листами від 19.03.2015 №Д-76/0-88/6-15 та №Д-77/0-89/6-15 відповідач повідомив позивача про те, що: облік зареєстрованих земельних ділянок здійснюється з використанням програмно-апаратного комплексу Національна кадастрова системи Державного земельного кадастру, в якому містяться дані про зареєстровані земельні ділянки, та вказав адресу в мережі Інтернет, де міститься дана інформація; Управління Держземагентства володіє виключно інформацією про зареєстровані земельні ділянки в Державному земельному кадастрі; відповідно до ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Вважаючи, що відповідачем не було надано належну та повну відповідь на запити ОСОБА_1, останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимог з урахуванням викладених ним обставин, а також заперечень відповідача в межах компетенції адміністративного суду щодо даного предмету спору, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445 (далі по тексту - Положення №445) Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Серед повноважень Держземагентства України згідно з пунктом 4 Положення №445 є, зокрема, здійснення землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій», у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель; здійснення ведення і адміністрування державного земельного кадастру та отримує інформацію про відведення земельних ділянок; здійснення державної реєстрації земельних ділянок та обмежень у їх використанні; ведення поземельні книги та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; забезпечення створення, формування і ведення Державного фонду документації із землеустрою

При цьому відповідно до пункту 7 Положення №445 Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

З огляду на викладене відповідач належить до розпорядників публічної інформації, зокрема, з питань землеустрою.

Приписами частин 1-2 статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

З наведеного випливає, що відповідач, вказуючи у відповідях на інформаційні запиту позивача на те, що з зареєстрованими земельними ділянками можливо ознайомитися за адресою в мережі Інтернет, не врахував положення Закону №2939-VI та, відповідно, безпідставно відмовив у наданні запитуваної інформації.

При цьому судом враховується, що вивчення Інтернет-сторінки: http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta дає підстави для висновку, що Національна кадастрова система Державного земельного кадастру включає в себе як інформацію про земельні ділянки, що перебувають у власності чи користуванні, так і відомості про незайняті земельні ділянки в межах адміністративно-територіальної одиниці.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Тобто, посилаючись на приписи пункту 2 частини 5 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» як на підставу для відмови у задоволенні запитів Управлінням Держземагентства не враховано, що в силу положень частини 3 статті 22 Закону №2939-VI відповідач повинен був направити запити позивача в частині інформації, якою він не володіє, до належного розпорядника. Наведене свідчить про фактичне невиконання відповідачем вимог Закону в частині забезпечення права особи на доступ до публічної інформації. При цьому про наявність у відповідача такого обов'язку зазначав і позивач в абзаці 4 інформаційних запитів від 16.03.2015.

Поряд з іншим, судом враховується, що згідно з пунктом 3 частини 4 статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Аналіз наявних у матеріалах справи листів-відповідей Управління Держземагентства свідчить, що, посилаючись на відсутність можливості надати інформацію про вільні земельні ділянки, їх правовий статус, місце розташування тощо, наголошує на тому, що останнє не володіє такою інформацією до проведення інвентаризації земель та внесення даних про них до Державного земельного кадастру. Водночас, жодного обґрунтування нормативних підстав для такого твердження відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне підкреслити, що, як було встановлено раніше, запити про надання інформації містили поряд з іншим прохання надати графічні матеріали, а також інформацію з останньої форми статистичної звітності, яка міститься у рядках 94, 95, 96, 97 форми 6-зем.

Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держземагентство. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держземагентством за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство, яке належить до сфери управління Держземагентства.

Приписи додатку №6 до наказу Державного комітету статистики України від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)» закріплюють, що форма №6-зем подається районними відділами земельних ресурсів - районним радам, районним державним адміністраціям, обласним управлінням земельних ресурсів до 5 лютого.

Таким чином, відповідач, будучи в силу положень Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, а також наказу Державного комітету статистики України від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)», розпорядником такої інформації, жодним чином не зазначив в листах від 19.03.2015 №Д-76/0-88/6-15 та №Д-77/0-89/6-15 про причини її ненадання позивачу, що свідчить про необґрунтованість відмови у наданні такої інформації, а також неповний характер наданої на запити від 16.03.2015 відповіді.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Держземагентства щодо надання неповної інформації на запити від 16.03.2015.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача надати повну змістовну відповідь на інформаційні запити від 16.03.2015, суд вважає за необхідне зазначити, що правила статті 105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010, ЄДРСР №9341137).

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також факт ненадання відповідачем відповіді на запити позивача у повному обсязі, суд, для належного захисту порушених прав ОСОБА_1 зобов'язує відповідача повторно розглянути інформаційні запити позивача від 16.03.2015, та надати повну відповідь згідно з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації» з урахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача про встановлення Управлінню Держземагентства строку для подання звіту про виконання судового рішення відповідно до положень ст.267 КАС України, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Правові нормі, закріплені у частині 1 статті 267 КАС України, кореспондують положення абзацу 7 пункту 4 частини 1 статті 163, абзацу 5 пункту 4 частини 1 статті 207 процесуального закону, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Аналізуючи наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої може, тобто - наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об'єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення Управлінню Держземагентства строку для подання звіту про виконання судового рішення відповідно до положень ст.267 КАС України.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.11, 69-71, 94, 183-2, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області щодо надання неповної інформації на інформаційні запити ОСОБА_1 від 16 березня 2015 року.

Зобов'язати Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області повторно розглянути інформаційні запити ОСОБА_1 від 16 березня 2015 року та надати повну відповідь згідно з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації» з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 48,72 грн.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська