Справа № 811/2218/13-а
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/800/58393/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання Іванов К.Ю.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 28.05.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014

у справі № 811/2218/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного

управління Міндоходів у Кіровоградській області

про скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень - рішень: № від 04.07.2013; № від 04.07.2013; № від 04.07.2013.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 04.07.2013, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 415347, 37 грн. основного платежу та 103 836,84 грн. штрафних (фінансових) санкцій в частині 408615, 46 грн. основного платежу та 102153, 86 грн. штрафних (фінансових) санкцій; № від 04.07.2013, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 480724 грн. основний платіж та 240362 грн. штрафні (фінансові) санкції; № від 04.07.2013, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14421723, 15 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, що відповідачем проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та складено акт №000015/11-28-16/НОМЕР_4 від 18.06.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 04.07.2013, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 415347, 37 грн. основний платіж, 103836, 84 грн. штрафні (фінансові) санкції; № від 04.07.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 480724 грн.: основний платіж, 240362 грн. штрафні (фінансові) санкції; № від 04.07.2013, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції 14421723, 15 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.8 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010, визначено позивачу податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2012 рік в сумі 415347, 37 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010, занижено податок на додану вартість на суму 480724 грн. за період січень-жовтень 2012 року; п. 2.6 ст. 2 Положення Національного банку України №637 від 15.12.2004 „Про затвердження Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні", встановлено не оприбуткування готівки у 2012 році на загальну суму 2884344, 43 грн. у книгах обліку розрахункових операцій, у зв'язку з недонарахуванням податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб внаслідок внесення на розрахункові рахунки торгової виручки на 2884344, 43 грн. (в т.ч. ПДВ - 480724, 08 грн.) більше, ніж проведено через реєстратори розрахункових операцій, та, як наслідок, не проведення суми через РРО (не оприбуткування її в касі та не відображення її у податковій звітності по податку на додану вартість та з податку з доходів фізичних осіб).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не допущено неоприбуткування готівки в сумі 2884344, 43 грн. в тому числі податок на додану вартість 480724, 08 грн.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу. Висновок експерта не є обов'язковим для суду, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі (частини перша та п'ята ст. 81 КАС України).

Судово-бухгалтерська експертиза проведена на підставі первинних документів бухгалтерського обліку та податкового обліку, наданих експерту позивачем, перелік яких наведений у висновку експертизи та які були досліджені експертом.

Так, в ході проведення експертизи експертом досліджено книги обліку доходів та витрат, книги обліку розрахункових операцій, звіти використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій, банківські виписки, фіскальні чеки, оборотно-сальдові відомості по руху коштів в установах банків, довідки банків, оборотно-сальдові відомості по розрахунках з покупцями, накладні на реалізацію товару, накладні на придбання товарів, відомості нарахування та виплати заробітної плати та єдиного соціального внеску на нараховану заробітну плату, платіжні картки, банківські виписки, а також акти інвентаризації наявності коштів позивача за 2011 - 2012 роки.

При дослідженні розрахункових операцій, проведених через РРО, виданої з виручки заробітної плати, витрат на господарські потреби та сум, що були внесені на розрахункові рахунки як торгова виручка за вищевказаними документами, судом встановлено, що позивачем не допущено непроведення через реєстратори розрахункових операцій виручки, що здана в банк, що підтверджується висновком експерта.

Оцінка судами попередніх інстанцій висновку експертизи здійснена з врахуванням правил ст. 86 КАС України, зокрема з врахуванням переліку документів, на підставі яких проведена експертиза.

Оскільки вирішення спору вимагало дослідження документів бухгалтерського і податкового обліку позивача, що, у свою чергу вимагало застосування спеціальних знань в галузі бухгалтерського обліку, суд правомірно призначив у справі судово-бухгалтерську експертизу та, перевіривши в судовому процесі з врахуванням пояснень і зауважень сторін та з використанням встановлених нормами процесуального права засобів висновок експертизи, послався на нього як на доказ відсутності з боку позивача не допущено неоприбуткування готівки в сумі 2884344, 43 грн. в тому числі податок на додану вартість 480724, 08 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що позивачем не допущено неоприбуткування готівки в сумі 2884344, 43 грн., що виключає застосування штрафних (фінансових) санкції в розмірі 14421723, 15 грн. на підставі ст.1 Указу Президента „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем занижено валовий дохід в сумі 424705,52 грн. в зв'язку з відображенням не в повному обсязі у Книгах обліку доходів по графі 3 розміру отриманої виручки, що надійшла на розрахункові рахунки, а також встановлено заниження задекларованих валових витрат в сумі 380391, 57 грн. у зв'язку з заниженням показника "витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату".

Також, заниження валового доходу в сумі 424705, 52 грн., що підтверджується висновком експерта.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума чистого доходу позивача за 2012 рік становить 133000, 47 грн., а не задекларовані позивачем 88686, 52 грн..

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині 408 615,46 грн. (415 347,37 грн. - 6 731,91 грн.) основного платежу, а також в частині штрафних санкцій в сумі 102 153,86 грн. (408 615,46 грн. х 25%).

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що позивач не допускав безпідставного неоприбуткуванням готівки, а тому висновок про заниження задекларованих позивачем податкових зобов'язань в деклараціях по податку на додану вартість є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 у справі № 811/2218/13-а залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.09.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 у справі № 811/2218/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко