Справа № 803/1550/13-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/10910/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ- труби" на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ- труби" до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (правонаступник- Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

11 липня 2013 року позивач - ТОВ "АМТ-труби" звернувся в суд з позовом до відповідача - Нововолинської ОДПІ, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №/187 від 27 червня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 34884,00 грн за основним платежем та накладено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 01 грн та №/188 від 27 червня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 91292 грн за основним платежем та накладено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 01 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем виконано усі передбачені законодавством умови для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих від контрагентів ТОВ "Рос-Інвест" та ТОВ "Віктрейд ЛТД"; відсутність товарно-транспортних накладних у покупця сама по собі не може свідчити про безтоварність операції та відсутність підтвердження реальності здійснення господарської операції; придбані в контрагентів товари використовувались у господарській діяльності, зокрема, під час виробництва труб, які в подальшому реалізовувалися. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 28 травня по 01 червня 2013 року Нововолинська ОДПІ провела позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "АМТ-труби" щодо підтвердження та встановлення фінансово-господарських взаємовідносин та взаєморозрахунків з платниками податків ТОВ "Віктрейд ЛТД" та ТОВ "Рос-Інвест" за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2011 року, якою встановлено порушення п.п.5.2.1 п.5.2, п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, ст.22, ст.23, ст.134, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 91292,00 грн., у тому числі за 1 квартал 2011 року в сумі 91292,00 грн.; п.п. 3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.п.7.4.1, п.п.7.4.3, п.п.7.4.5 п.7.4, п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.п.185.1 ст.185, п.п.198.2, п.п.198.3, п.п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 34884,00 грн.

За результатами перевірки складено Акт №378/107-22/33273949 від 07 червня 2013 року.

27 червня 2013 року на підставі вказаного акта Нововолинська ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: №/187, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 34884,00 грн за основним платежем та накладено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 01 грн та №/188, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 91292 грн за основним платежем та накладено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 01 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно відніс до складу валових витрат та до податкового кредиту ПДВ відповідні грошові кошти, отримані під час здійснення господарських операцій з ТОВ "Віктрейд ЛТД" та ТОВ "Рос-Інвест", оскільки відсутнє документальне підтвердження фактичної поставки та походження товару, його транспортування, зберігання, зокрема, для перевірки не надано товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, актів приймання-передачі товару, документів, що засвідчують зберігання товарів, звітів матеріально-відповідальних осіб, сертифікатів відповідності та паспортів якості та інших документів, які б підтверджували фактичне надходження на підприємство вищезазначених товарно-матеріальних цінностей та використання їх в господарській діяльності. Наведені обставини свідчать про те, що господарські операції, які відображені ТОВ "АМТ-труби" у первинних документах, не мають достатньої доказовості фактичного їх здійснення, діяльність позивача спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту. Позивачем не надано також доказів щодо перевезення товарів, оплати за поставлений товар, складського обліку товару. Апелянт також звертає увагу на те, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту та відшкодування ПДВ у подальшому. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі правильних висновків Нововолинської ОДПІ про порушення ТОВ ТОВ "АМТ-труби" податкового законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

П.44.1 ст.44 ПК України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п.135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

П.135.2 ст.135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2011 року між ТОВ "АМТ-труби" як покупцем та ТОВ "Віктрейд ЛТД" укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, передбачених договором поставити покупцю сировину, а саме: поліетилен ПЄ80, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його (пункт 1.1 договору).

На підтвердження виконання умов договору позивачем долучено специфікацію від 18 січня 2011 року на 10000 кг поліетилену ПЄ 80, видаткову накладну №В-00000050 від 20 січня 2011 року, податкову накладну №47 від 20 січня 2011 року на загальну суму 160000,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 26666,67 грн., специфікацію від 26 січня 2011 року на 6250 кг поліетилену ПЄ 80, видаткову накладну №В-00000051 від 27 січня 2011 року, податкову накладну №48 від 27 січня 2011 року на загальну суму 100000,00 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 16666,67 грн., специфікацію від 15 лютого 2011 року на 11000 кг поліетилену ПЄ 80, видаткову накладну №В-00000946 від 15 лютого 2011 року, податкову накладну №478 від 15 лютого 2011 року на загальну суму 178200,00 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 29700,00 грн.

Розрахунки за вказаним договором проведено виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахункові рахунки контрагента, що підтверджується платіжними дорученнями №3 від 20 січня 2011 року (а.с.59), №7 від 27 січня 2011 року, №4 від 09 березня 2011 року.

Операції відображені в бухгалтерському обліку (картки рахунку 201 за 01.01.11 року - 31.03.13 року (а.с.50-52), оборотно-сальдова відомість 631 по контрагенту ТзОВ "Віктрейд ЛТД" за 01.01.11 року - 31.03.13 року (а.с. 62).

Також між ТОВ "АМТ-труби" ТОВ "Рос-Інвест" укладено договір купівлі-продажу поліетилену марки НХF 4810 Н.

На підтвердження виконання умов договору позивачем долучено податкову накладну №94 від 20 травня 2011 року на загальну суму 164350,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 27391,67 грн., видаткову накладну №РН-0520/04 від 20 травня 2011 року, податкову накладну №123 від 24 червня 2011 року на загальну суму 55680,00 грн., в тому числі ПДВ - 9280,00 грн. , видаткову накладну №РН-0624/07 від 24 червня 2011 року, специфікацію від 20 травня 2011 року на 9500 кг поліетилену марки НХF 4810 Н, специфікацію від 24 червня 2011 року на 3200 кг поліетилену марки НХF 4810 Н,

Розрахунки за вказаним договором проведено виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахункові рахунки контрагента, що підтверджується виписками по рахунку.

Операції відображені в бухгалтерському обліку (картки рахунку 201 за 01.01.11 року - 31.03.13 року, оборотно-сальдова відомість 631 по контрагенту ТОВ "Рос-Інвест" за 01.01.11 року - 31.03.13 року.

Суми ПДВ за вказаними договорами були сплачені позивачем та віднесені до складу податкового кредиту. Витрати у сумі 365167,00 грн. позивач відніс до складу валових витрат підприємства за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2011 року.

Вартість поліетилену списано позивачем на використання для виробництва труб, які в подальшому реалізовувалися ВАТ "Укртелеком", на підтвердження чого позивач додав договори №1258-31 від 27 грудня 2010 року, №463-31 від 25 травня 2011 року, заявки-специфікації, довіреності, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти списання, звіти про виробництво готової продукції і використання сировини та матеріалів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку (навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів).

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність у позивача податкової накладної, виданої ТОВ «Віктрейд ЛТД» та ТОВ «Рос-Інвест» як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту за липень 2011 року, чим обґрунтовує свої вимоги позивач не є вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість.

Зокрема, досліджуючи реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит, суд дійшов висновку про те, що в діях платника податку, який заявляє право на податковий кредит, вбачається спрямованість на необґрунтоване зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної категорії справ необхідно звертати особливу увагу на дослідження реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку та приймати на підтвердження даних податкового обліку лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У спірних правовідносинах податковим органом поставлено під сумнів факт фізичного переміщення товарів.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568), вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення. Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

П.11.5 Правил перевезення передбачає, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Ч.ч.1,2 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Передаванням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З врахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що здійснення поставки товару на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік

Таким чином, аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків валових витрат при обчисленні податку на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не представив доказів в частині підтвердженні витрат на навантаження, транспортування товару, вказаного у специфікаціях, видаткових та податкових накладних, виданих позивачу контрагентами ТОВ "Віктрейд ЛТД" та ТОВ "Рос-Інвест", наявність сертифікатів та інших документів, що підтверджують їх якість та походження, що давало б змогу ідентифікувати придбаний товар, а також інші умови поставки товарів, як це було визначено договорами.

Наведені обставини свідчать про відсутність руху товару у просторі від продавця покупцю.

В даній справі судом встановлено, що первинні фінансово-господарські документи, представлені позивачем суду, в дійсності не доказують факту поставки позивачу товарів від ТОВ "Віктрейд ЛТД" та ТОВ "Рос-Інвест". Таким чином, ці документи не відтворюють реального стану речей і фіксують обставини, які у дійсності не відбувались.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач безпідставно відніс до складу валових витрат та до податкового кредиту ПДВ відповідні грошові кошти, отримані під час здійснення господарських операцій з ТОВ "Віктрейд ЛТД" та ТОВ "Рос-Інвест"

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі Lithgow and Others v. The United Kingdom, від 08 липня 1986, Series A №. 102, пункти. 50-51, § § 121-22) зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань (п. 38).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМТ- труби" залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року у справі № 803/1550/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

М.П. Кушнерик