Справа № 22-а-8967/11
Суддя: Панасюк С. П.
Дата ухвалення: 2011-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-8967/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія15Доповідач у 2 інстанціїПанасюк
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобовязання перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату на її користь недоотриманих сум на оздоровлення за 2008 рік.

Постановою суду від 14 квітня 2009 року позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІІ групи, захворювання якого повязане з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 8) та витягом із акту огляду МСЕК (а.с. 6).

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення - 4 мінімальні заробітні плати.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачці була нарахована в лютому 2008 року в розмірі 100 грн. (а.с. 12) та виплачена 24 квітня 2008 року, що підтверджується випискою з рахунку (а.с. 10).

Позивачка, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем порушується норма ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанцій при ухваленні рішень у цій справі не дотримано правил застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції зазначив у своїй постанові, що п. 28 розділу 2 ЗУ Про Державний бюджет України та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українибули внесені зміни до ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України. Але за рішенням КСУ від 22.05.2008 року за № 10 рп визнано неконституційними деякі положення ЗУ Про Державний бюджет України та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, в т.ч. п.28 розділу 2 цього закону, яким було внесено вищевказані зміни до ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із матеріалів справи вбачається, щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік позивачці перераховано і виплачено у розмірі, встановленому відповідно до Постанови КМ № 562 (100 гривень) у квітні 2008 року (а.с. 10).

Тобто виплати здійснено відповідачем позивачці до прийняття Рішення КСУ № 10-рп/2008 р.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, в даному випадку на момент одержання позивачкою у 2008 році щорічної допомоги на оздоровлення існувала колізія нормативно-правових актів, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розміри зазначеної допомоги.

Залишилося поза увагою суду, чи можна вважати реалізованим позивачкою право на одержання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у разі виплати їй цього виду допомоги у повному розмірі, визначеному з урахуванням положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

На період виникнення правовідносин в цій справі були наявні закони, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної грошової допомоги на оздоровлення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача із виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської ЧАЕС за 2008 року в розмірах, встановлених відповідно до положень Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік, не можна визнати неправомірними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду необхідно скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України , колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :