Справа № 2а-8557/09/6/0170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/9991/18839/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2010 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2011 року

у справі № 2а-8557/09/6/0170

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Титан»

до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим,

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2011 року, позов Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Титан» (далі - ПАТ «ДАК «Титан»; позивач) до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (далі - Красноперекопська ОДПІ в Автономній Республіці Крим; відповідач-1) та Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим (далі - СДПІ по роботі з ВПП в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим; відповідач-2) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /1 від 07 лютого 2009 року, № /2 від 28 квітня 2009 року, № /3 від 14 липня 2009 року та рішення № 000082200 від 03 грудня 2008 року, № 000082200/1 від 06 лютого 2009 року, № 000082200/2 від 28 квітня 2009 року, № 000082200/3 від 14 липня 2009 року, № від 03 грудня 2008 року, № /1 від 06 лютого 2009 року, № /2 від 28 квітня 2009 року, № /3 від 14 липня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «ДАК «Титан» судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач-2 оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, СДПІ по роботі з ВПП в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2010 року, ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем-1 проведено планову виїзну перевірку ПАТ «ДАК «Титан» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2008 року, за результатами якої складено акт № 1403/23-0/05762329 від 25 листопада 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 03 грудня 2008 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 689 270,00 грн. (460 046,00 грн. - основний платіж, 229 224,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), рішення № від 03 грудня 2008 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 85 501,86 грн., та рішення № 000082200 від 03 грудня 2008 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1 360,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення № /0 від 03 грудня 2008 року скасовано та прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 07 лютого 2009 року, яким товариству визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 230 204,14 грн. (154 002,09 грн. - основний платіж, 76 202,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції). В подальшому, названий акт індивідуальної дії скасовано в частині визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 7 900,00 грн. за основним платежем та 3 196,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, що стало підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень № /2 від 28 квітня 2009 року та № /3 від 14 липня 2009 року.

Крім того, податковим органом винесено рішення № /1 від 06 лютого 2009 року, № /2 від 28 квітня 2009 року, № /3 від 14 липня 2009 року, № 000082200/1 від 06 лютого 2009 року, № 000082200/2 від 28 квітня 2009 року, № 000082200/3 від 14 липня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій, аналогічних застосованим рішеннями № від 03 грудня 2008 року та № 000082200 від 03 грудня 2008 року.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «ДАК «Титан» пункту 1.32 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на невключення до складу валового доходу кредиторської заборгованості перед фірмою «CRUL Corp.», за якою минув термін позовної давності, а також нездійснення одночасного зменшення валових витрат на вартість оприбуткованого товару.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про порушення товариством статей 1, 2 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) у зв'язку з порушенням термінів розрахунків при виконанні зовнішньоекономічних контрактів, а також недекларуванням валютних цінностей, що перебувають за межами України.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктами 1.6, 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку передбачено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка» тощо).

Однак, як з'ясовано судами в розглядуваній ситуації, під час проведення перевірки контролюючим органом не встановлено бухгалтерських записів, які б підтверджували наявність у позивача кредиторської заборгованості перед фірмою «CRUL Corp.», тобто дана обставина не є достовірно встановленим фактом, а є припущенням посадових осіб податкового органу, яке здійснене не на підставі первинних бухгалтерських та податкових документів.

Крім того, достеменно встановивши відсутність у товариства простроченої дебіторської заборгованості за розрахунками з нерезидентами, судові інстанції дійшли цілком об'єктивного висновку про відсутність у відповідача-1 правових підстав для прийняття рішень № 000082200 від 03 грудня 2008 року, № 000082200/1 від 06 лютого 2009 року, № 000082200/2 від 28 квітня 2009 року, № 000082200/3 від 14 липня 2009 року, № від 03 грудня 2008 року, № /1 від 06 лютого 2009 року, № /2 від 28 квітня 2009 року, № /3 від 14 липня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

При цьому слід враховувати, що в податкового органу відсутні законні повноваження на застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 2 статті 16 Декрету № 15-93, оскільки повноважним органом щодо застосування таких санкцій є Національний банк України та підпорядковані йому особи.

В свою чергу, положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» (далі - Указ № 734/99), яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету № 15-93, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які врегульовано законом (Декретом № 15-93, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ № 734/99 суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 25 травня 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.