Справа № 2а-1670/4064/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. м. Київ К/800/16810/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013

у справі № 2а-1670/4064/121

за позовом публічного акціонерного товариства "Кременчуцький хлібокомбінат" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.05.2011 № /1715.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що реальність виконання операцій з поставки позивачеві товарів та послуг з відповідального зберігання підтверджується документально, тоді як Інспекцією не доведено існування обставин, з якими чинне податкове законодавство пов'язує необґрунтованість податкової вигоди платника.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки установленим у рамках здійснення контрольно-перевірочних заходів обставинам, які свідчать про неможливість виконання розглядуваних поставок цукру задекларованим контрагентом (товариством з обмеженою відповідальністю «Етна-постач») та відсутність самостійної ділової мети, відмінної від податкової економії, у цих операцій; також скаржник посилається на неналежне оформлення операцій з поставки газу позивачеві у рамках правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнадраресурси».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги, виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено,що Інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питання взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Етна-постач» та з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнадраресурси» за лютий 2011 року.

За результатами цієї перевірки Інспекцією було складено акт від 08.07.2011 № 4757/23-309/00376930 та прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, згідно з яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 677 885 грн. із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди попередніх судових інстанцій виходили з такого.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 цієї ж статті ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених (нарахованих) витрат по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Керуючись цими правилами оподаткування при аналізі господарських операцій позивача та названих контрагентів, суди встановили, що 25.02.2011 Товариством (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Етна-Постач» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу від № 12, за яким продавець зобов'язався передати у власність покупця цукор у кількості 444,5 тонн по ціні 815 грн. за тонну на загальну суму 3 622 608 грн.

Придбаний товар цього ж дня було передано позивачем товариству з обмеженою відповідальністю «Етна-Постач» на відповідальне зберігання.

На підтвердження виконання вказаних фінансово-господарських операцій платником подано договори, видаткову накладну від 25.02.2011 № 39, податкову накладну від 25.02.2011 № 39, акт прийому-передачі на відповідальне зберігання від 25.02.2011. Придбаний товар було частково оплачено платником платіжними дорученнями, залученими до матеріалів справи.

Вказані документи було розцінені судами як такі, що дозволяють прослідкувати рух активу (цукру) у процесі його поставки позивачеві, та підтверджують сформовані платником дані податкового обліку за розглядуваними операціями.

Утім у даному разі з огляду на доводи Інспекції, якими вона мотивує оспорюване донарахування, судам слід було ретельно дослідити обставини щодо існування активу (ким і коли вироблявся), наявність товару у відповідній кількості у постачальника (товариства з обмеженою відповідальністю «Етна-Постач») на момент його придбання позивачем; з огляду на факт відсутності у названого постачальника складських приміщень судам необхідно було встановити місце фактичного зберігання цукру, наявність у названого зберігача права користування цим приміщенням та перевірити фізичну наявність цукру у відповідному складському приміщенні; з метою встановлення дійсного економічного змісту розглядуваних операцій також підлягали дослідженню і обставини щодо подальшого отримання позивачем цукру та його використання у господарській діяльності Товариства.

Без перевірки названих обставин у розглядуваному випадку неможливо перевірити фактичне виконання розглядуваних операцій позивача із заявленим контрагентом (товариством з обмеженою відповідальністю «Етна-Постач») та, відповідно, визначити фактичний обсяг податкових прав та обов'язків платника у спірних правовідносинах.

Ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки доводам Інспекції, якими вона мотивує порушення Товариством правил оподаткування, а також невстановлення усіх обставин, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів у відповідній частині з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

У той же час Вищий адміністративний суд України погоджується з наданою судами правовою оцінкою обставин справи по епізоду за операціями з придбання позивачем природного газу у товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнадраресурси» за договором комісії від 15.12.2010 № К-23/11. Так, судами встановлено, що реальність виконання цих операцій засвідчена актами прийому-передачі газу, документами про його оприбуткування позивачем; газ транспортувався через газотранспортну систему «Укртрансгаз» Кременчуцького УМГ.

Єдиним доводом, якими Інспекція мотивує невизнання права позивача на податковий кредит за цими операціями, є відсутність названого постачальника за адресою, вказаною в податкових накладних, що, за висновком відповідача, позбавляє такі податкові накладні доказової сили первинних документів.

Втім обов'язок зі складення податкової накладної, яка є підставою для формування покупцем податкового кредиту, та відображення у ній відомостей, визначених у підпункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, покладається на продавця. Відповідно, при дотриманні контрагентом вказаних вимог щодо оформлення необхідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця відносно зазначення продавцем недостовірних відомостей.

У справі, що переглядається, як встановили суди, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнадраресурси» у складених ним податкових накладних зазначив свою юридичну адресу, яка співпадає з даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на час виконання розглядуваних господарських операцій.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Факт відсутності постачальника за юридичною адресою не є обставиною, що сама по собі виключає право платника на податковий кредит. Вказаний факт не може бути проконтрольований платником, позаяк жодних передбачених законом прав на перевірку цієї обставини у учасників господарської операції немає. А тому платник податків не зобов'язаний перевіряти наявність його контрагента за місцем реєстрації під час здійснення підприємницької діяльності, на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби задовольнити частково.

2. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 у справі № 2а-1670/4064/121 скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2011 № /1715 в частині визначення грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 603 768 грн. із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

У цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 у справі № 2а-1670/4064/121 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько