Справа № 804/6383/15
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 р. Справа № 804/6383/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Панченко Я.І. ОСОБА_3 Безручко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту №38-А від 14.05.2015р., -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2015р. Арбітражний керуючий ОСОБА_5 звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та просить визнати протиправними дії відповідача щодо складання акту про відмову арбітражного керуючого ОСОБА_5 в проведенні перевірки від 14.05.2015р. №38-А.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.05.2015р. відповідачем був складений акт про відмову арбітражного керуючого ОСОБА_5 в проведенні перевірки за №38-А та у зв'язку з відмовою позивача від проведення перевірки до Міністерства юстиції України направлено пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення до арбітражного керуючого стягнення. Позивач не погоджується з діями відповідача щодо складання акту про відмову позивача в проведенні перевірки, вважає їх протиправними, необґрунтованими та такими, що вчинені з порушенням норм Конституції України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та наказу Міністерства юстиції України №1284/5 від 27.06.2013р. «Про затвердження Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) - (далі - Порядок), оскільки розпорядження №19-Р від 25.03.2015р., яке повинно було були виконано позивачем до 25.04.2015р., оскаржується в судовому порядку та позивач у зв'язку з цим звертався до відповідача з проханням щодо продовження строку його виконання, однак 05.05.2015р. позивачеві було відмовлено у продовженні строку виконання вказаного розпорядження за відсутності об'єктивних підстав та згідно з наказом №346/8 від 05.05.2015р. було ініційовано проведення перевірки позивача у період з 14.05.2015р. по 18.05.2015р., який також позивачем оскаржується в судовому порядку. Також позивач вказує і на те, що відповідач наділений повноваженнями щодо складання акту про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки виключно за наявності факту такої відмови згідно до вищенаведеного Порядку, однак обставини щодо відмови позивача у проведенні перевірки не відповідають дійсності, так як позивач фактично не відмовлявся від проведення перевірки, а лише просив перенести строк її проведення за неможливості надати докази виконання розпорядження через його оскарження в судовому порядку, які відповідачем не були прийняті до уваги без будь-яких на те обґрунтованих підстав. Позивач посилається і на те, що відповідачем повідомлення про проведення перевірки було оформлено з порушенням вимог п.2.15 Порядку, так як не містило переліку документів, які позивач повинен був надати, була відсутня інформація про обов'язкову присутність при перевірці позивача, відсутня інформація щодо часу та місця, в яке позивач повинен був з'явитися. Окрім того, позивач посилається і на те, що з 13.05.2015р. по 15.05.2015р. він перебував на лікарняному у зв'язку з чим не міг забезпечити свою явку. За викладеного, позивач вважає, що дії відповідача в частині складання акту про відмову позивача у проведенні перевірки №38-А від 14.05.2015р. є необґрунтованими, упередженими та необ'єктивними, оскільки вчинені без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, такі дії здійснені з порушенням норм чинного законодавства, що, на думку позивача, є неприпустимим. Також, у письмових поясненнях наданих суду 08.06.2015р. позивач вказав на те, що дії відповідача по складанню акту про відмову арбітражного керуючого у проведенні перевірки від 14.05.2015р. №38-А породжують для позивача правові наслідки,а тому можуть бути предметом судового розгляду, оскільки на підставі вказаного акту про відмову відповідачем було направлено пропозицію до Дисциплінарної комісії про притягнення позивача до відповідальності та згідно інформації, що міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих на якому буде прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбудеться 18.06.2015р., що створює перешкоди в реалізації права позивача на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що відповідач при складанні акту про відмову арбітражного керуючого від проведення перевірки від 14.05.2015р. №38-А діяв у межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України, вказаний акт про відмову не порушує будь-яких прав та обов'язків позивача, оскільки є лише доказом виявленого порушення на підставі якого дисциплінарною комісією може бути прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, при цьому, вказав на те, що на момент розгляду вказаної справи будь-якого рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з підстав відмови позивача від проведення перевірки за актом від 14.05.2015р. ще не приймалося.

При цьому, судом за клопотанням представника позивача вирішувалося питання про зупинення провадження у даній справі до моменту прийняття Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення по справі №804/5624/15, проти якого заперечував представник відповідача та судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання у зв'язку з тим, що представником позивача не було наведено жодних підстав та не наведено жодних доказів того, що вирішення спору у цій справі неможливо до прийняття рішення у іншій справі - №804/5624/15 з урахуванням вимог ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду справи, судом із наданих сторонами документів встановлені наступні обставини у даній справі.

25.03.2015р. Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області було прийнято розпорядження про усунення порушень за №19-Р згідно змісту якого за результатами планової виїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_5 були встановлені порушення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Господарського процесуального кодексу України та прийнято рішення про усунення вищевказаних порушень арбітражним керуючим ОСОБА_5 у термін до 25.04.2015р. (а.с.10).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2015р. у справі №804/5624/15 було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії, судове засідання призначено на 19.05.2015р. (а.с.17,36).

24.04.2015р., 08.05.2015р. позивач звертався до відповідача з листами про продовження строку виконання розпорядження у зв'язку з оскарженням вказаного розпорядження у судовому порядку (а.с.13-14).

Однак, 05.05.2015р. відповідачем листом за №20570/07-57/2241 було відмовлено позивачеві у продовженні строку виконання розпорядження у зв'язку з тим, що наданий позивачем документ щодо продовження строку не є об'єктивною підставою для продовження строку виконання розпорядження та повідомлено позивача про те, що згідно до п.6.11 Порядку, відповідачем буде проведено позапланову невиїзну перевірку щодо виконання розпорядження про усунення порушень від 25.03.2015р. №19-Р про що буде повідомлено згідно до п.2.7 Порядку (а.с.16).

Також, 05.05.2015р. відповідачем був прийнятий наказ за №346/8 про проведення позапланової невиїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_5 у термін з 14.05.2015р. по 18.05.2015р. з питань виконання розпорядження про усунення порушень від 25.03.2015р. №19-Р, видано повідомлення за №47 та посвідчення за №53 від 05.05.2015р. (а.с.11-12).

14.05.2015р. комісією з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було складено акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки за №38-А (а.с.9).

Позивач не погоджується з діями відповідача щодо складання акту про відмову арбітражного керуючого позивача в проведенні перевірки від 14.05.2015р. №38-А посилаючись на те, що фактично позивач не відмовлявся від проведення перевірки, навпаки, звертався до відповідача з проханням продовжити строки виконання розпорядження у зв'язку з оскарженням вказаного розпорядження у судовому порядку, крім того, у період з 13.05.2015р. по 15.05.2015р. позивач перебував на лікарняному у зв'язку з чим не зміг забезпечити надання документів та забезпечити свою явку з урахуванням того, що згідно чинного законодавства така явка не є обов'язковою, а тому позивач вважає, що дії відповідача по складанню акту про відмову арбітражного керуючого у проведенні перевірки є незаконними.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд не находить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Акти ненормативного характеру (індивідуальний акт), в свою чергу, породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта ( чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі ( Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000р. «Про деяк питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

Як вбачається зі змісту позовних вимог та наданих матеріалів, позивачем оскаржується акт про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 14.05.2015 року №38-А, дії по складанню вказаного акту та висновки, наведені у ньому.

Оскаржуваний акт про відмові арбітражного керуючого від перевірки не є нормативним актом, оскільки не встановлює, не змінює і не скасовує норми права, не носить загальний чи локальний характер та не застосовується неодноразово.

Також цей акт не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не породжує права і обов'язки у позивача. Тобто, в акті від 14.05.2015р. не містяться вимоги та приписи відповідача, які є обов'язковими для виконання позивачем.

Сам акт про відмову арбітражного керуючого від проведення перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявленого порушення законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акту про відмову згідно до вимог Порядку №1284/5, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання, та відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і дії по складанню такого акту та висновки, викладені в акті не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Таким чином, зазначений акт про відмову арбітражного керуючого від проведення перевірки та дії по його складанню, висновки такого акту не можуть розглядатися як правовий акт індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та те, що акт про відмову арбітражного керуючого від проведення перевірки, дії по його складанню та висновки викладені в ньому не породжують будь-яких правових наслідків для позивача, не містять приписів та вимог відповідача, які є обов'язковими для виконання позивачем, а тому суд приходить до висновку, що вказаний акт, дії по його складанню та висновки, викладені в ньому, не можуть бути предметом судового розгляду, що виключає можливість задоволення таких позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, що оцінка акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб відповідача щодо його складання, а також щодо самих висновків, викладених в ньому, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Як встановлено у ході судового розгляду справи із пояснень представника позивача та відповідача рішень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності на підставі акту №38-А від 14.05.2015р. на момент розгляду цієї справи не приймалося.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.

У відповідності до вимог ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, і частина 1 статті 71 КАС України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представник позивача в судовому засіданні не надав належних доказів та не навів жодних підстав на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, не довів того факту, що дії відповідача по складанню акту від 14.05.2015р., які ним оспорюються, призвели до порушення прав та інтересів позивача з урахуванням того, що відсутні приписи та вимоги відповідача, які є обов'язковими для виконання позивачем за оспорюваним актом від 14.05.2014р. з урахуванням того, що представник позивача у судовому засіданні сам зазначив про те, що рішення на підставі вказаного акту ще не прийнято, а засідання дисциплінарної комісії щодо притягнення позивача до відповідальності за порушення, які зазначені в акті від 14.05.2015р. відбудеться лише 18.06.2015р.

Також, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи представника позивача про те, що дії відповідача по складанню акту про відмову арбітражного керуючого у проведенні перевірки від 14.05.2015р. №38-А породжують для позивача правові наслідки у вигляді притягнення його до дисциплінарної відповідальності, на підставі вказаного акту позивача буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що створює перешкоди в реалізації права позивача на здійснення діяльності арбітражного керуючого, з огляду на те, що вказані дії по притягненню до відповідальності позивача ще не вчинені, рішення на підставі акту від 14.05.2015р. ще не прийнято, що виключає розгляд таких вимог позивача в порядку адміністративного судочинства України, оскільки саме рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення позивача до відповідальності за актом від 14.05.2015р. є актом індивідуальної дії, який породжує для позивача правові наслідки та може бути предметом судового розгляду.

При цьому, судом критично оцінюються посилання позивача на те, що позивача можливо в майбутньому буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі оспорюваного акту від 14.05.2015р., оскільки ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає захист уже порушеного права та інтересу та не передбачає захисту прав та інтересів позивача, які можливо будуть порушені у майбутньому.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у відповідності до вимог ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Арбітражного керуючого ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акту №38-А від 14.05.2015р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 15.06.2015р.

Суддя С.О. Конєва