Справа № 809/3023/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 876/878/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання відповідача утриматися від вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон» звернулося в суд із позовом до Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 25.07.2013 року та зобов'язання відповідача утриматися від вчинення дій по стягненню сум та зменшенню частини суми від'ємного значення податку на додану вартість, яка була врахована у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні періоди.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення за № , № , № від 25 липня 2013 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася Тисменицька об'єднана державна податкова інспекція та подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, не встановлено всіх фактів, не надано їм належної оцінки, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначив, що відповідач безпідставно дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки за наслідками перевірки було встановлено що позивач безпідставно включив до податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат підприємства витрати, здійснені в ході здійснення фінансово-господарської діяльності з контрагентами ТОВ «Драмторг», ТОВ БТК «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «СМУ600», ТОВ «Юридична фірма «Фортеця». Укладені між цими юридичними особами договори є нікчемними, оскільки порушують публічний порядок, і направлені на незаконне заволодіння майном держави; договори не спрямовані на реальне настання правових наслідків обумовлених у них. У ході здійснення перевірки було встановлено, що діяльність контрагентів позивача здійснювалася поза межами правового поля, що свідчить про те, що фінансово-господарські взаємовідносини вказаних контрагентів та позивача є фіктивними правочинами. Операції не підтвердилися стосовно врахування реального здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності. Не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця в зв'язку з відсутністю актів приймання-передачі товарів, документів, що засвідчують транспортування та зберігання товарів. Апелянт вважає первинні документи, оформлені внаслідок здійснення таких господарських операцій такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та не відображають сутність господарської операції і, відповідно, не створюють будь-яких змін в активах підприємства. Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Тисменицькою об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Еталон» з питань дотримання податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Драмторг», ТОВ БТК «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «СМУ600», ТОВ «Юридична фірма «Фортеця» за період з 01.07.2011 року по 29.02.2012 року, за наслідками якої складено акт № 90/2240/33004211 від 17 липня 2013 року (т. 1 а.с. 14-46).

Згідно акту перевірки відповідач, посилаючись на матеріали ДПІ у Сихівському районі м. Львова про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Драмторг» та матеріали ДПІ у Печерському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ БТК «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «СМУ600», ТОВ «Юридична фірма «Фортеця», дійшов висновку, що фінансово-господарська діяльність вказаних контрагентів здійснювалася поза межами правового поля, що в свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільно-правової дієздатності, а самі фінансово-господарські взаємовідносини вказаних контрагентів та позивача є фіктивними правочинами. Вважає, що фактично господарські операції не виконувалися, а їх облік здійснювався безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

25 липня 2013 року Тисменицькою об'єднаною державною податковою інспекцією сформовані податкові повідомлення рішення № , яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 86933 грн., в тому числі за основним платежем 57955 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 28978 грн.; № 000039220, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3485 грн., № , яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 65031 грн., в тому числі за основним платежем 63027 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2004 грн. (а.с. 11-13).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цих рішень з таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначений як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 вказаного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з абзацом 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснювалися господарські операції із ТОВ «Драмторг», ТОВ БТК «Євробуд», ТОВ «Викуп», ТОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс», ПП «СМУ600», ТОВ «Юридична фірма «Фортеця», які полягали у купівлі будівельних матеріалів.

Так, ТОВ «Еталон» згідно видаткової накладної №РН-400/8 від 31.08.2011 року та податкової накладної №400 від 31.08.2011 року придбав у ТОВ «Драмторг» будівельні матеріали (шпаклівку, ґрунтовку та суміш для реставрації каменя) на загальну суму 91458 грн. (т. 1 а.с. 59-60).

Згідно видаткової накладної № 4/10-16 від 04.10.2011 року, податкової накладної № 111 від 04.10.2011 року та на підставі договору поставки ТОВ «Еталон» отримано від ТОВ БТК «Євробуд» дошки та плінтус на загальну суму 13763,40 грн. (т. 1 а.с. 62-63).

Згідно видаткових накладних № РН-7-12001 від 12.07.2011 року, № РН-10-0504 від 05.10.2011 року, податкових накладних № 241 від 12.07.2011 року, № 83 від 05.10.2011 року позивачем від ТОВ «Викуп» отримано цеглу М-100 на загальну суму 21504 грн. по кожній накладній; згідно видаткової накладної № РН-9-06022 від 06.09.2011 року, податкової накладної № 150 від 06.09.2011 року отримано цеглу М-100 на загальну суму 10752 грн.( т. 1 а.с. 65-66, 68-69, 72-73).

Видатковою накладною № РН-8-10004 від 10.08.2011 року, податковою накладною № 244 від 10.08.2011 року підтверджується факт придбання ТОВ «Еталон» у ТОВ «Ейс контракшен менеджмент» товару (брус, рейка) на загальну суму 14727 грн.; видатковою накладною № РН-8-10003 від 10.08.2011 року та податковою накладною № 551 від 27.07.2011 року - факт придбання у цього ж контрагента товару (брус, кроква) на загальну суму 7587,40 грн. (т. 1 а.с. 79-80).

На підставі видаткової накладної № 3/02-12 від 03.02.2012 року та податкової накладної № 77 від 03.02.2012 року позивачем було придбано у ТОВ «Гарант-Буд-Сервіс» товар (паркет дуб) на загальну суму 7800 грн.( т. 1 а.с. 81-82).

Видатковою накладною № 10/08-01 від 10.08.2011 року, податковою накладною № 71 від 10.08.2011 року підтверджується факт придбання позивачем у ТОВ «Юридична фірма «Фортеця» товару (ґрунтовка, клей для ПВХ, клей холодна пайка для швів, ремонтна суміш, лінолеум, плінтус, кут зовнішній, кут внутрішній, з'єднання, закінчення праве, закінчення ліве, дюбелі) на загальну суму 115018,74 грн. (т. 1 а.с. 84-85).

На підставі видаткової накладної № РН-1-31016 від 31.01.2012 року, податкової накладної № 1135 від 31.01.2012 року позивачем придбано у ПП «СМУ600» товар (дошка) на загальну суму 13110 грн. (т. 1 а.с. 87-88).

Розрахунок за вказаний товар позивачем здійснено у безготівковій формі, що підтверджується копіями банківських виписок від 15.09.2011 року, 04.10.2011 року, 21.07.2011 року, 03.10.2011 року, 10.10.2011 року, 06.09.2011 року, від 02.08.2011 року, 27.07.2011 року, 03.02.2012 року, 31.08.2011 року, 31.01.2012 року (т. 1 а.с. 61, 64, 67, 70-71, 74-75, 78, 83, 86, 89).

Підставами перерахунку коштів позивачем вказаним контрагентам слугували: рахунок № 04/10 від 04.10.2011 року, рахунок-фактура № СФ-0607 від 12.07.2011 року, рахунки № 5 від 27.07.2011 року, № 7 від 28.07.2011 року, № 26/12 від 26.12.2011 року, рахунок-фактура № 31/01 від 31.01.2012 року (т. 2 а.с. 170-176). Кількість товару, його найменування та характеристики підтверджували такі ж дані видаткових і податкових накладних.

На час здійснення господарських операцій з позивачем, його контрагенти були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Придбання позивачем будівельних товарів відповідає заявленим видам його господарської діяльності.

Також підтверджено подальше використання позивачем придбаних матеріалів, зокрема при виконанні робіт по реставрації будинків згідо договору підряду № 14/08 від 28.07.2008 року, що був укладений із ЗАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ДІМ», реконструкції приміщень Львівської обласної лікарні позалегеневого туберкульозу на замовлення УКБ Львівська облдержадміністрація (Замовник).

Також підтверджено факт отримання товару матеріально-віповідальними особами ТОВ «Еталон», які подавали звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і грошових засобів, переданих їм під звіт, що в свою чергу свідчить про реальність надходження від постачальників позивачу матеріальних цінностей, а також відображає їх подальше використання відповідно до здійснення господарської діяльності позивачем (т. 1 а.с. 115-118, 128-131, 170-172, 197-203, 225-230, 237-238, т. 2 а.с. 1-2, 30-31, 33-36).

Враховуючи викладене, встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарських операцій та зв'язок між фактом надання позивачу будівельних матеріалів, понесенням витрат і господарською діяльністю цих платників податку; добросовісність дій платників податку, яка полягає у відповідності вчинених ними дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Порушення контрагентами вимог податкового законодавства не вказують на фіктивність господарської діяльності позивача, як і не позбавляють права формувати податковий кредит.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

У той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і постанова суду про задоволення позовних вимог є обґрунтованою і законною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області залишити бе задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року в адміністративній справі № 809/3023/13 а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено 09 червня 2015 року.