Справа № 804/6431/15
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 р. Справа № 804/6431/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
У травні 2015 року ТОВ «АДІОНІС» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) в якому, просить:
- визнати протиправними дії Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, як податкової звітності;
- зобов'язати Лівобережну ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію ТОВ «АДІОНІС» з податку на додану вартість за жовтень 2014 року з додатками датою її фактичного отримання, а саме 10.11.2014 року;
- зобов'язати Лівобережну ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення у даній справі;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «АДІОНІС» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 73,08 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно не прийнято подану податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, оскільки на момент подання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 року ТОВ «АДІОНІС» не було позбавлено статусу платника податку на додану вартість, та враховуючи те, що подана товариством декларація містить всі необхідні реквізити, просить суд визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року прийнятою датою її фактичного отримання, тобто 10.11.2014 року.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, не заперечував проти розгляду справи у письмовому провадженні.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення у яких проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позивач подав декларація з ПДВ за жовтень 2014 року в той час, коли підприємство не було платником ПДВ та було відсутнє у реєстрі платників податку, у зв'язку з чим податкова декларація за жовтень 2014 року не вважається податковою декларацією.
Частиною 6 ст. 128 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» зареєстроване як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Лівобережній ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що 07.11.2014 року ТОВ «АДІОНІС» направило засобами поштового зв'язку на адресу Лівобережної ОДПІ декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року.
Проте, суд не може погодитись з таким рішенням податкового органу виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 15, 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Згідно п. 46.1. ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Відповідно до п. 47.1 ст. 47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить.
Згідно до п.48.1, п.48.3, п.48.4 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Відповідно до пунктів 48.3 - 48.5 та 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом;код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником; фізичною особою - платником податків або його законним представником;
Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.
Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.
Відповідно до п.49.3 ст. ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Пунктами 49.8, 49.9 та 49.10 ст. 49 ПК України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.
Згідно вимог п. 49.11 ст. 49 ПК України визначається, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для відмови контролюючого органу визнати податкову декларацію як податкову звітність є такі дефекти її заповнення, що впливають на адміністрування податку органом доходів та зборів.
Проте, судом встановлено, що ТОВ «АДІОНІС» не погодилось з рішенням податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ та звернулось з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року визнано протиправним та скасовано рішення Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника на додану вартість ТОВ «АДІОНІС».
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014 року постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року залишена без змін та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.08.2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДПІ.
Отже, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року про визнання дій Державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно ТОВ «АДІОНІС» запису про відсутність юридичної особи за вказаною адресою набрала законної сили 16.07.2014 року.
В пункті 3 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.08.2010 року № 1172/11/13-10 зазначено, що у разі набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.
З викладеного вбачається, що таке рішення податкового органу не створює будь-яких правових наслідків.
Отже, протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття протиправного рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «АДІОНІС» на момент подання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 року не було позбавлене статусу платника податку на додану вартість.
Чинним законодавством України податковий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, тобто надання їй статусу «не визнана як податкова декларація», оскільки у відповідності до ст. ст. 48 та 49 ПК України податковий орган має право або прийняти податкову декларацію, або відмовити у її прийнятті, а відтак, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений ПК України, і тим самим порушив п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, яким передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені), зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 49.13.ст. 49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Враховуючи, що в ході судового розгляду справи встановлено протиправність рішення відповідача, яке виразились у невизнанні податковою звітністю податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, суд вважає за необхідне визнати декларацію ТОВ «АДІОНІС» з податку на додану вартість за жовтень 2014 року такою, що подана у момент фактичного її отримання відповідачем, тобто 10.04.2015 року.
Позовна вимога про визнання протиправними дій Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо невизнання податковою декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період жовтень 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки за своєю сутністю є ідентичною вимозі про скасування рішення.
Що стосується позовних вимог про зобов'язання Лівобережної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі, яке набрало законної сили, подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні, з огляду на те, що на час розгляду справи відсутні обставини, які б вказували на можливість невиконання податковим органом передбачених законодавством України дій щодо поновлення порушеного права ТОВ «АДІОНІС» як платника ПДВ, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у даній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, відповідачем правомірність своїх дій не доведено.
Отже, суд не може вважати, що дії відповідача є такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «АДІОНІС» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, тому судові витрати в розмірі 36,54 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС».
Керуючись ст. ст. 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» з податку на додану вартість за жовтень 2014 року такою, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» у день її фактичного отримання Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - 10.11.2014 року, із відображенням цих даних в особовій картці платника податків.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДІОНІС» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у сумі 36,54 (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки) грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна