Справа № 607/1673/15-а
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2015-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2015 Справа №607/1673/15-а

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащук П.Я., розглянувши в залі суду в місті Тернополі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, третя особа відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, третя особа відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови від 11.11.2014р. виданої відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області (далі ВПВР) про стягнення з ОСОБА_1 347867,68 грн. виконавчого збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у ВПВР перебував виконавчий лист №2-8214/10 виданий 08.12.2010р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 441624,90 швейцарських франків, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що знаходяться за адресою Тернопільський район, с. Підгороднє, вул. Вербицького, 18а. З метою виконання рішення суду між стягувачем ТзОВ «ОТП Факторинг» та боржниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено мирову угоду, яку направлено до органу ДВС, який в свою чергу звернувся до Тернопільського міськрайонного суду про її визнання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 30.09.2014р. по справі №607/14885/14-ц мирову угоду визнано. 06.10.2014р. державним виконавцем ВПВР винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у звязку із поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду, який видав виконавчий документ. Проте, 12.12.2014р. позивачем отримано постанову про відкриття виконавчого провадження винесену державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського РУЮ про стягнення з позивача 347867,68 грн. виконавчого збору. Виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови виданої 11.11.2014р. ВПВР про стягнення із позивача 347867,68 грн. виконавчого збору. Так як виконавче провадження на момент винесення спірної постанови не перебувало на виконанні, із посиланням на положення Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає постанову ВПВР від 11.11.2014р. про стягнення із нього виконавчого збору незаконною та просить її скасувати.

Позов подано до Тернопільського окружного адміністративного суду. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2014р. відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалою цього ж суду від 12.01.2015р. адміністративну справу направлено за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання 05.05.2015р. не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

Сторона відповідача явку уповноваженого представника в судове засідання 05.05.2015р. не забезпечила, хоча повідомлялась про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Представник відповідача через канцелярію суду подав заперечення на позов, суть якого зводиться до наступного. Відповідачем визнається, що дійсно на виконанні у ВПВР з 01.02.2012р. перебувало вищезгадане виконавче провадження. У звязку із надходженням до ВПВР листа Тернопільського міськрайонного суду від 03.10.2014р. про повернення виконавчого листа по справі №2-8214/10 від 08.12.2010р. без виконання, державним виконавцем ВПВР, на підставі п. 9 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», 06.10.2014р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 03.11.2014р. начальником ВПВР винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.10.2014р., з метою винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору. 11.11.2014р. державним виконавцем ВПВР винесено постанови про відновлення виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження. Вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена правомірно, у задоволенні позову слід відмовити.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 05.05.2015р. не забезпечила, хоча повідомлялась про час і місце розгляду справи у встановленому порядку. Начальник ВДВС Тернопільського РУЮ попередньо подала заяву про розгляд справи без участі представника відділу, щодо позовних вимог покладається на думку суду.

Відповідно до ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що позивач та третя особа подали клопотання про розгляд справи без їх участі, а представник відповідача субєкта владних повноважень, подавши заперечення на позов, не зявився в судове засідання, з огляду на наявні у справі матеріали, суд вважає, що перешкод для розгляду справи, визначених статтею 128 КАС України, немає, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження ВП №30931998 з виконання виконавчого листа по справі №2-8214/10 виданого 08.12.2010р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в сумі 441624,90 швейцарських франків, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться за адресою Тернопільський район, с. Підгороднє, вул. Вербицького, 18а.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 30.09.2014р. по справі №607/14885/14-ц визнано мирову угоду з додатком, укладену між ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 в процесі виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.09.2010р. у справі №2-8214/10.

06.10.2014р., на підставі п. 9 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем ВПВР винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у звязку із поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду, який видав виконавчий документ. У мотивувальній частині постанови зазначено, що згідно листа №607/14885/14-а від 03.10.2014р. Тернопільський міськрайонний суд просить повернути виконавчий лист №2-8214/10 виданий 08.12.2010р. без виконання.

11.11.2014р. державним виконавцем ВПВР винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 347867,68 грн. виконавчого збору.

05.12.2014р. на підставі п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем ВПВР винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у звязку із направленням виконавчого документа для подальшого виконання за підвідомчістю.

10.12.2014р. державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП №45788672 з виконання постанови ВПВР від 11.11.2014р. про стягнення з ОСОБА_1 347867,68 грн. виконавчого збору.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із принципів діяльності органів державної виконавчої служби є законність (стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Вищевказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015р. по справі №3-217гс14, яка в силу статті 244-2 КАС України повинна враховуватись судами при застосуванні норм права.

Наведене узгоджується також із правовою позицією, викладеною у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", де роз'яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір за постановою державного виконавця стягуються з боржника, якщо по перше, останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по друге, рішення було виконано примусово.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріали даної адміністративної справи не містяться жодного доказу про вчинення державним виконавцем будь-яких дій спрямованих на примусове виконання виконавчого документа (заходів примусового виконання рішення відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження»). Також, про вчинення таких дій не згадується і в запереченні відповідача на позов.

Окрім того, відповідачем не надано суду, в якості доказу обставин, на які він посилається у запереченні, копії постанови про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.10.2014р. та копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 11.11.2014р. А відтак, в силу частин 1, 2 статті 71 КАС України, дані обставини не є доведеними.

Із положень Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що будь-які виконавчі дії у конкретному виконавчому провадженні, у тому числі стягнення виконавчого збору, державний виконавець вчиняє після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і до його завершення, яке процесуально оформляється постановою про закінчення виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа.

Винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження не передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суперечить статті 19 Конституції України.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме завершення виконавчого провадження у звязку із укладенням між сторонами мирової угоди і визнання її судом, відсутність заходів примусового виконання рішення, не доведення відповідачем субєктом владних повноважень факту скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.10.2014р. і відновлення виконавчого провадження (отже спірна постанова винесена 11.11.2014р. в той час, коли виконавчого провадження не було, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.10.2014р., копія якої міститься в матеріалах справи), дають підстави для висновку про незаконність (протиправність) винесення відповідачем 11.11.2014р. постанови про стягнення з позивача виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже, підлягають до задоволення. А саме, слід визнати протиправною та скасувати постанову ВП №30931998 від 11.11.2014р. видану відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 347867,68 грн. виконавчого збору.

Згідно із вимогами статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 79, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області, третя особа відділ державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №30931998 від 11.11.2014р. видану відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_1 347867,68 грн. виконавчого збору.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73,08 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.Я.Стельмащук