Справа № 813/2435/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року № 813/2435/15

Львівський окружний адміністративний суду в складі:

головуючого - судці: Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ледчак Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21.04.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21.04.2015 року.

Вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків актів перевірки від 03.04.2015 року №13/52/2100/НОМЕР_1 та від 03.04.2015 року №13/55/2100/НОМЕР_1 про порушення позивачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування а відтак виключається його обов'язок обліковувати товарні запаси, у зв'язку з чим вважає, що рішення підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що інших документів, ніж ті, що долучені до матеріалів справи, суду на підтвердження своїх вимог представити не може.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з підстав, викладених в поданих суду письмових запереченнях (а.с.30-31). Свої заперечення обґрунтовує тим, що перевіркою встановлено факт зберігання в магазині алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Позивачем під час перевірки не представлено довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру, ні належним чином завірених копій прихідних накладних на отримання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що знаходилися в магазині. Крім того, зазначила, що такі документи не надавалися після закінчення перевірки. Вважає, що Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області при перевірці діяла в межах норм ПК України. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 ст.2 КАС України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Судом встановлено, що згідно серії ВО2 свідоцтва №078202 про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 зареєстрований 07.05.2002 року як фізична особа-підприємець (а.с.17).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 перебуває на обліку в Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Згідно матеріалів справи вбачається, що перевірку здійснено на підставі Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року Ха 2755-VІ, законів України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанов Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року №854 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», від 13 травня 1996 року № 493 «Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», від 31 березня І999 року № 500 «Про впорядкування видачі суб'єктам підприємницької діяльності ліцензій на право оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним, плодовим і виноградним, алкогольними напоями та тютюновими виробами», від 27 грудня 2010 року № 1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», від 07 серпня 2001 року № 940 «Про заходи щодо посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та справляння акцизного збору», від 30 жовтня 2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва»; Положення про Департамент контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів, затвердженого наказом Міндоходів від 01.07.2013 № 224; наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 24.07.2002 № 218 «Про затвердження правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами» та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Україні.

За результатами перевірки складено акти про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами:

- від 03.04.2015 року №13/52/2100/6 (а.с.9-12), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, порушено вимоги : ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- від 06.04.2015 року №13/55/2100/6 (а.с.13-15), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, порушено вимоги : ст.ст.15,16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами перевірки податковим органом винесено повідомлення - рішення від 21.04.2015 року № та від 21.04.2015 року №, у зв'язку з порушенням п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 32 783,20 грн. та 50 988,00 грн.(а.с.7-8).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва.

Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно ст.. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій;

Тобто, в п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» міститься застереження щодо ведення обліку товарів на складах для осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів.

До кола таких осіб належать і фізичні особи-підприємці, які перебувають на обліку як платники єдиного податку.

Так, відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об'єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.

Відповідно до пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п'ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Форми книги обліку доходів та книги обліку доходів і витрат, а також порядки їх ведення затверджені наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2011 № 1637.

Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2011 № 1637, (далі за текстом - «Порядок»), у Книзі відображається фактично отримана сума доходу від провадження діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок платника податку та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, фактично безоплатно отримано товари (роботи, послуги).

Відповідно до ч. 6 Порядку платник податку заносить до Книги відомості в такому порядку:

- у графі 1 зазначається дата запису.

- у графах 2-7 відображається дохід від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставками, встановленими відповідно до пункту 293.2 та підтгункту 2 пункту 293.3 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу: у графі 2 зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги;

-у графі 3 вказується сума повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати;

- у графі 4 зазначається скоригована сума доходу за продані товари, виконані роботи, надані послуги на суму повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати та розраховується як різниця граф 2 і 3;

-у графі 5 вказується вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

- у графі 6 відображається сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності;

-у графі 7 відображається загальна сума доходу як сума граф 4, 5 і 6.;

-у графах 8 і 9 відображаються відповідно вид та сума доходу, що оподатковується за ставкою 15 % відповідно до підпунктів 2-4 пункту 293.4 статті 293 глави 1 розділу XIV Кодексу.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що книга обліку доходів, яка застосовується суб'єктами підприємницької діяльності - платниками єдиного податку, лише відображає рух готівки у процесі здійснення господарської діяльності по періодам та в розрізі загальної суми неперсоніфікованих доходів і витрат та є формою контролю за забезпеченням виконання податкових зобов'язань.

Таким чином, вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено порядок ведення доходів і витрат фізичними особами-підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Так, форма книги обліку доходів та витрат передбачає лише ведення обліку доходів і не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Аналогічної позиції притримується і Міністерство доходів і зборів шляхом надання роз'яснення платникам податків №107.07, яке розміщено в Єдиній базі податкових знань, ключовою суттю якого є те, що фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку, не здійснюють облік залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та не відображають їх у книгах обліку доходів (книгах обліку доходів та витрат).

Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, не повинні вести облік обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Оскільки на момент вчинення фактичної перевірки ОСОБА_3 перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується довідкою від 21.05.2012 року серії А № 197166 (а.с.18), то цей факт виключає обов'язок суб'єкта господарювання обліковувати товарні запаси.

Наведена позиція застосування правових норм узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 18.07.2013 року у справі № К/0001/35522/11, ухвалі від 04.09.2013 року у справі № К/800/36059/13, ухвалі від 17.09.2012 року у справі № К/9991/49760/12, ухвалі від 22.07.2013 року у справі № К/9991/65407/11, ухвалі від 22.08.2013 року у справі № К-42822/10, ухвалі від 22.07.2013 року у справі № K/9991/37190/11, ухвалі від 09.07.2013 року у справі № К/9991/34582/11, ухвалі від 25.07.2012 року у справі № К/9991/84526/11; та позицією Верховного суду України, викладеній в постанові від 11 червня 2013 року.

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, в той час, як відповідач не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлення - рішень. Фактично доводи відповідача щодо правомірності прийнятих рішень грунтуються на лінгвістичному трактуванні норм Податкового кодексу України.

Щодо зазначеного суд зауважує, що у відповідності до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

При вирішенні справи суд також керувався принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, викладеної, зокрема, в рішенні від 23 липня 2002 року у справі « Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вулич проти Швеції « в пункті 110 якого суд зазначив, що « ... адміністративні суду, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ", а також щодо права особи на «правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу ( «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 р. заява № 12742/87).

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог, у зв'язку з чим податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Відповідності до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 182,70 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити повністю .

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № та № від 21.04.2015 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 182 грн. 70 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 12 червня 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.