Справа № 872/15737/13
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2015-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

іменем України

"27" квітня 2015 р. справа 804/4406/13-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя Суховаров А.В. (доповідач)

судді Нагорна Л.М., Круговий О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013 у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Новопавлівський гранітний кар'єр» звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції № від 20.03.2013, № від 20.03.2013, № від 20.03.2013.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013 адміністративний позов задоволений.

В апеляційній скарзі податкова інспекція просить постанову суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують на неможливість виконання контрагентами ТОВ «Транс Агентство Сервіс», ТОВ «Модем», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д» своїх зобов'язань з огляду на відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності. Правочини, укладені між позивачем та контрагентами є нікчемними.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно акту №657/221 від 26.02.2012 планової виїзної документальної перевірки ПАТ НГК за період з 01.04.2011 по 30.09.2012, проведеної Нікопольською ОДПІ, не підтверджено реальність здійснення господарських відносин позивача з ТОВ «Транс Агентство Сервіс», ТОВ «Модем», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д», їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме встановлено дефектність первинних документів та відсутність об'єктів оподаткування. Таких висновків податковий орган дійшов з огляду на отримання актів: Алчевської ОДПІ №310/236-36713483 від 10.02.2012 про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Транс Агентство Сервіс»; Нікопольської ОДПІ №53/221/19157483 від 26.03.2012 про результати виїзної планової документальної перевірки ТОВ «Модем»; Нікопольської ОДПІ №122/232/34124403 від 13.02.2012 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Нікопрогресбуд»; ДПІ в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська №7210/224/36441206 від 21.12.2012 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Ферріт-Д». Доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування мають бути збільшені на вартість товарно-матеріальних цінностей, у взаємовідносинах з ТОВ «Транс Агентство Сервіс», ТОВ «Модем», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д» на 1095710гр60коп. Завищені адміністративні витрати на вартість нарахованих виплат по цивільно-правовим договорам з фізичними особами на 4420000гр.

Нікопольською ОДПІ 20.03.2013 прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким збільшений податок на прибуток на 1599210гр36коп, в тому числі за основним платежем 1353107гр99коп, за штрафними санкціями 246102гр37коп; №, яким зменшено від'ємне значення податку на прибуток на 613760гр; №, яким зменшено від'ємне значення податку на додану вартість на 182618гр.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків акту перевірки.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до статті 134 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до пункту 138.1.1 статті 138 Податкового Кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 139.1.9 статті 139 Податкового Кодексу України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 200.1 статті 200 Податкового Кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200).

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу витрат операційної діяльності та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, податковою службою фактично не досліджувались господарські операції між позивачем та ТОВ «Модем», ТОВ «Нікопрогресбуд», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ «Транс Агентство Сервіс». Висновки про заниження податкових зобов'язань зроблені не з огляду на вищенаведені норми права, а з огляду на обставини, які викладені в актах перевірок постачальників позивача по взаємовідносинам з їх контрагентами.

При цьому, податкова інспекція не зазначає, яке відношення має позивач до вказаних суб'єктів підприємницької діяльності (контрагентів). Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської діяльності повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані данні податкового обліку.

Натомість, встановлені обставини справи, які не спростовуються відповідачем, свідчать про те, що згідно заявки від ПАТ НГК №793 від 05.05.2011 та листа №225 від 04.07.2011, ТОВ «Нікопрогресбуд» відпустило в рахунок оплати за гранітну продукцію на адресу позивача запчастини на підставі видаткових накладних №24 від 01.05.2011, №41 від 13.07.2011 року та податкових накладних №1 від 10.05.2011 та №2 від 13.07.2011. Згідно журналу видачі довіреностей на отримання цінностей була видана довіреність ОСОБА_1 за №016 від 31.01.2011 на отримання продукції від ТОВ «Нікопрогресбуд». В травні, липні 2011 року позивач отримав товарно-матеріальні цінності та провів оплату шляхом взаємозаліків на підставі актів про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.05.2011 та від 31.07.2011.

Між ПАТ НГК та ТОВ «Модем» було укладено договір №010510 від 01.05.2010 на придбання електродвигунів та інших товарно-матеріальних цінностей. На виконання зазначеного договору були видані видаткові накладні №173 від 13.04.2011, №188 від 22.04.2011, №210 від 06.05.2011, №232 від 16.05.2011, №788 від 25.11.2011, №789 від 25.11.2011 та податкові накладні №18 від 13.04.2011, №35 від 22.04.2011, №8 від 06.05.2011, №27 від 16.05.2011, №53 від 25.11.2011, №54 від 25.11.2011. Згідно журналу видачі довіреностей на отримання цінностей була видана довіреність ОСОБА_1 за №015 від 31.01.2011 на отримання продукції від ТОВ «Модем». В квітні, травні, листопаді 2011 року позивач отримав товарно-матеріальні цінності та провів оплату шляхом взаємозаліків на підставі актів про зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.04.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2012, від 31.07.2012, від 31.08.2012, від 28.09.2012.

ПАТ НГК придбало у ТОВ «Транс Агентство Сервіс» металопрокат на загальну суму 57 744гр56коп без укладання договору. Товарно-матеріальні цінності отримані в квітні, липні 2011 року на підставі видаткових накладних №302262 від 21.04.2011 та №303433 від 29.07.2011. Згідно журналу видачі довіреностей на отримання цінностей, була видана довіреність ОСОБА_1 за №100 від 18.04.2011 та за №227 від 28.07.2011 на отримання продукції. Розрахунок здійснено у безготівковій формі згідно платіжного доручення №680 від 14.04.2011 та №1314 від 27.07.2011. Транспортування здійснювалось транспортом позивача з оформленням товарно-транспортних накладних від 21.04.2011 та від 29.07.2011.

ПАТ НГК придбало у ТОВ «Ферріт-Д» товарно-матеріальні цінності на підставі видаткової накладної №3077 від 27.06.2012 та податкових накладних №653 від 30.05.2012, №341 від 23.05.2012. Згідно журналу видачі довіреностей, на отримання цінностей була видана довіреність ОСОБА_1 за №375 від 27.06.2011 на отримання продукції. Товарно-матеріальні цінності отримані в травні 2012 року. Розрахунок здійснено в безготівковій формі відповідно платіжного доручення №16 від 23.05.2012.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що проведені господарські операції мають реальний цикл походження товару, у повному обсязі підтверджені необхідними бухгалтерськими документами, які відповідають чинному законодавству України, використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, з метою отримання економічної вигоди та прибутку, що фактично і досягнуто, мали як базу так і об'єкт оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток. На виконання укладених договорів були виконані роботи та складено акти виконаних робіт з найменуванням робіт, видано рахунки-фактури про сплату послуг і податкові накладні, здійснено оплату в безготівковій формі. Суми за зазначеними рахунками-фактурами та видатковими, податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, а також до валових витрат.

Кожна господарська операція підтверджена документами первинного бухгалтерського та податкового обліку, складеними відповідно до встановлених вимог, підписаними повноважними представниками сторін та скріплених печатками сторін.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність висновків про завищення адміністративних витрат на вартість нарахованих виплат по цивільно-правовим договорам з фізичними особами.

Відповідно до пункту 138.10.2 статті 138 Податкового Кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (в тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; г') витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково - касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Відповідно до пункту 142.1 статті 142 Податкового Кодексу України, до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі-працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг, згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, ( крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу 4 цього Кодексу).

В матеріалах справи наявні договори підряду з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, акти прийому-передачі виконаних робіт, які були надані відповідачу до перевірки та досліджені судом першої інстанції та які свідчать про наявність правових підстав для віднесення вартості нарахованих виплат по цивільно-правовим договорам оскільки такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням господарської діяльності.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі податкова інспекція посилається лише на висновки, які наведено в акті перевірки, натомість, вказаним підставам для визначення спірних податкових зобов'язань, судом першої інстанції, як зазначено вище, надано належну правову оцінку.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись пунктом 1 статті 198, статтями 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2013 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.О. Круговий