Справа № 495/2450/15-а
Суддя: Гайда-Герасименко О. Д.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/2450/15-а
ПОСТАНоВА
ІМЕНЕМ УКрАЇНи
21 травня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

прокурора Кирницького С.О.,

представника відповідача Євчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському справу за адміністративним позовом заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та витребування речового майна,

В С Т А Н О В И В:
Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та витребування речового майна.

В судовому засіданні прокурор адміністративний позов підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, заперечувала проти його задоволення та пояснила, що позивачем пропущений строк на звернення до адміністративного суду. Військовослужбовці, які проходять службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів грошової компенсації в розмірі зазначених предметів. При цьому положення ч.2 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом та перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюється на військовослужбовців звільнених з військової служби.

Вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді військового комісара Білгород-Дністровського об`єднаного міського військового комісаріату Одеської області та знаходився на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 м.Білгород-Дністровського.
Згідно наказу Міністра оборони України від 25.01.2012 року №58 ОСОБА_1 був звільнений у запас з правом носіння військової форми одягу, однак з 11.03.2000 року не в повному обсязі забезпечувався речовим майном від військової частини НОМЕР_1 . При виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, військова частина НОМЕР_2 належне йому речове майно не видала, чим порушила законні права ОСОБА_1 , як особи, звільненої з військової служби.
12.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 про отримання речового майна, що підлягає видачі після 11.03.2000 року при звільненні в запас з правом носіння військової форми одягу. На вказане звернення було повідомлено, що на даний час речового майна в військовій частині немає.
Відповідно до ч.3 ст.17 Конституції Украйни, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно ст.1-1 зазначеного закону, законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до положень ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, відповідно до вимог ст.12 Закону, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст.2 того ж закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Забезпечення виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці мали право одержувати за рахунок держави, окрім грошового забезпечення, речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено пунктом 2 Законом України від 37 лютого 2000 року №1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», який набрав чинності з 11 березня 2000 року в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).
Разом з тим, Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» Закон №2011-XII доповнено статтею 9-1, відповідно до якої продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно частини 1 статті 9-1 цього Закону в редакції від 9 липня 2007 року, продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 затверджено «Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», відповідно до пункту 27 якого військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення.
Проте, всупереч вимогам наведеного законодавства, речове майно ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не було видане по теперішній час.
Таким чином, боржник допустив порушення діючого законодавства, чим обмежив законне право ОСОБА_1 на своєчасне та повне отримання належного йому речового майна.
Боржник своїм листом по суті визнає право ОСОБА_1 на отримання зазначеного речового майна та невидачею у зв`язку із його відсутністю у військовій частині на теперішній час.
Викладені в заяві обставини підтверджуються листом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2015 року №351, довідкою про вартість речового майна №9.
Наявність та розмір вказаної заборгованості з видачі речового майна, яка існує у частині перед ОСОБА_1 , відповідачем не оспорюється, позовні вимоги стосуються оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо видачі речового майна, зазначені вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу обласного військового комісаріату згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.02.2012 року №28, проте звернувся із заявою щодо видачі речового майна до командира військової частини НОМЕР_1 лише у 12.03.2015 році, про що військовій прокуратурі Білгород-Дністровського гарнізону стало відомо з заяви ОСОБА_1 від 09.04.2015 року.
Таким чином, даний позов поданий в межах строку звернення до адміністративного суду.
Заступник військового прокурора Вілгород-Дністровського гарнізону, звертаючись до суду із заявою в інтересах громадянина ОСОБА_1 грунтується на тому, що останній являється інвалідом 3 групи та за станом здоров`я не може самостійно захистити свої інтереси у суді. У цих умовах військовою частиною НОМЕР_1 порушуються соціальні гарантії військового пенсіонера ОСОБА_1 , на отримання речового манна у встановленому законодавством порядку та розмірі.
Крім того, зазначена бездіяльність відповідача (військової частини НОМЕР_1 ) щодо невидачі речового майна перешкоджають йому користуватися своїм законним правом на носіння військової форми одягу.
Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що адміністративний позов заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та витребування речового майна є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5, 8-11, 69, 71, 86, 158 ч.1, 159, 160 ч.ч.1-3, 161, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та витребування речового майна задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 речового майна.
Витребувати з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 речове майно, що підлягає видачі після 11.03.2000 року при звільненні в запас, відповідно до довідки №9.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя