Справа № 823/1063/15
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року справа № 823/1063/15
13 год. 15 хв. м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коваленка В.І.,

за участю секретаря Савости С.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Давиденка К.А. за довіреністю,

представника третьої особи Вороняка М.В. керівника громадської організації «Союз ветеранів Анголи»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача громадська організація «Союз ветеранів Анголи», про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій від 25.02.2015р. (протокол №2) про відмову визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з грудня 1986 року по червень 1987 року;

- зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій, видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період 09.07.1986р. по 11.06.1987р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 п. Спутнік Пєчєнського району Мурманської області в 61 окремій бригаді морської піхоти Червонопрапорного Північного флоту. Із вказаної військової частини відбув у дальній морський похід в Народну Республіку Ангола м. Луанда для виконання завдання бойової служби, де з грудня 1986 року по червень 1987 року проходив подальшу військову службу.

В 2015 року з метою отримання статусу учасника бойових дій та відповідних пільг, звернувся в Черкаський обласний військовий комісаріат. Проте протоколом №2 від 25 лютого 2015 року, зміст якого викладено в листі №6/8/175 від 03 березня 2015 року, відповідач відмовив у наданні статусу учасника бойових дій, мотивуючи це тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 затверджено перелік держав і періодів бойових дій на їх території. Період ведення бойових дій в Республіці Ангола у вказаній постанові значиться з листопада 1975 року по листопад 1979 року, а тому період ведення бойових дій в Анголі не відповідає періоду перебування позивача в Анголі.

Позивач стверджує, що хоча в переліку період бойових дій в Народній Республіці Ангола за 1986-1987 роки відсутній, є загальновідомим факт, який визнаний світовою спільнотою та відповідними законодавчими документами, що в цей період там відбувався військовий конфлікт між Анголою та Південно-Африканською Республікою, проходили бойові дії. Відтак Російською Федерацією до Федерального Закону «Про ветеранів» внесені зміни, згідно яких бойові дії в Народній Республіці Ангола відбувалися з листопада 1975 року по листопад 1992 року.

Позивач звернув увагу суду, що перебуваючи в Народній Республіці Ангола в період з грудня 1986 року по червень 1987 року на службі у Військово-Морському флоті в складі посиленої роти морської піхоти він безпосередньо приймав участь у бойових діях при охороні, обороні та локалізації від незаконно створених банд формувань та загонів УНІТА, аеропорту в м. Луанда, ПМТО «Маяк», а також ніс службу по охороні цивільних плаваючих засобів від підводних диверсантів та їх ліквідацію.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що у задоволені позову слід відмовити з тих підстав, що згідно Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» період бойових дій в Анголі значиться з листопада 1975 року по листопад 1979 року. Записи в представленій копії військового квитка свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 1986 року по 1988 рік.

Відповідно до примітки 6 Переліку держав і періодів бойових дій на їх території постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу PCP і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Вищевказана довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР у ОСОБА_1 відсутня. Тому законних підстав для встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 немає.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав правомірність посилань позивача щодо надання йому статусу учасника бойових дій, оскільки позивач дійсно перебував у спірний період в Республіці Ангола, де в той час велись бойові дії.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Черкаського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України для надання статусу та посвідчення учасника бойових дій. На засіданні комісії Черкаського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, яке відбулось 25.02.2015р. позивачу відмовлено у встановлені статусу учасника бойових дій, оскільки період його служби з 1986 року по 1988 рік на співпадає з періодом проведення бойових дій в Анголі з листопада 1975 року по листопад 1979 року. Вказане рішення комісії оформлено протоколом №2 від 25.02.2015р. Про відмову у наданні статусу учасника бойових дій позивача повідомлено листом №6/8/175 від 03.03.2015р.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до преамбули Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993р. зі змінами та доповненнями (далі Закон №3551-XII), цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 5 Закону №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються: 1) військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн; 2) учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №63 від 08.02.1994р. затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, відповідно до якого визначено період бойових дій на території Анголи листопад 1975 року - листопад 1979 року.

З метою виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та наведеної постанови наказом Міністерства оборони України від 08.04.2009 № 158, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.05.2009 за №428/16444, затверджено Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, чинне до 22.05.2015р. (далі Положення).

Відповідно до пункту 7 Положення (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації.

Обов`язки комісії визначені пунктом 8 Положення, а саме: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії; робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісій, у місячний строк; заслуховувати пояснення громадян, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази;у разі відмови в задоволенні вимог, викладених у заяві, рішення доводити до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок оскарження прийнятого рішення.

Пунктом 9 Положення встановлено, що комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів: довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака «За разминирование»; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; партійних документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін); для військовослужбовців, які були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії, та для військовослужбовців постійного складу (особовий склад національного контингенту чи персоналу): витягу з наказу (по особовому складу) Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувача виду Збройних Сил України відповідно про призначення на посаду в частину, яка перебуває у складі національного контингенту; витягу з відповідного розділу особової справи військовослужбовця про проходження військової служби у складі національного контингенту чи персоналу; довідки про проходження військової служби у складі національного контингенту чи персоналу; для військовослужбовців, які перебували у відрядженні: рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витягу з наказу по стройовій частині відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчення про відрядження з відповідними відмітками про прибуття та вибуття; для військовослужбовців, які брали участь у розмінуванні або траленні бойових мін: витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витягу з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт із розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Згідно відомостей, які містяться у військовому квитку № НОМЕР_2 виданому 18.06.1986р., позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом №30 від 20.11.1986р. командира військової частини НОМЕР_3 , що розташована в населеному пункті Спутнік старшого стрілка першого взводу морської піхоти матроса ОСОБА_1 допущено до несення бойової служби в Республіці Ангола.

Як вбачається з матеріалів справи, на сторінках 49, 65, 68 вахтового журналу великого десантного корабля №55 (в/ч НОМЕР_4 ) відображено початок прийому десанту 24.11.1986р. о 20 год. 40 хв., о 20 год. 45 хв. - 10 одиниць техніки, о 21 год. 20 хв. закінчено завантаження техніки на борт. Прийнято дві автомашини ЗІЛ, вісім БТР, три плаваючі танки ПТ, похідну кухню. Згідно розпорядження Північного флоту №076 оп від 04.11.1986р. корабель слідує в район несення бойової служби. На борту знаходиться особовий склад: 11 офіцерів, 3 прапорщика, 95 осіб матросів і сержантів. Командир десанту майор Тугушев. Корабель у місто Луанда (Республіка Ангола) прибув 29.12.1986р.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу 02.01.1987р. в м. Луанда (Республіка Ангола) за підписом командира десанту майора Тугушева оголошено подяку за проявлену ініціативу та здобутки при забезпеченні життєдіяльності особового складу десанту в умовах дальнього морського походу. Крім того, за підписом командира десанту майора Тугушева позивачу 04.05.1987р. в м. Луанда (Республіка Ангола) видано поздоровлення з днем народження.

Оцінюючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності доказів, які підтверджують участь позивача у бойових діях на території ОСОБА_2 під час проходження строкової військової служби в Радянській Армії у вищевказаний період, судом допитано в якості свідка ОСОБА_3 .

Свідок підтвердив, що позивач приймав участь у бойових діях на території ОСОБА_2 у складі морської піхоти ВМФ Збройних Сил Радянського Союзу на посаді старшого стрілка з 1986 по 1987 рік. ОСОБА_3 повідомив, що ці факти йому відомі тому, що у вказаний період часу він також приймав безпосередньо участь у бойових діях в Анголі. Зі старшим стрілком ОСОБА_1 познайомився у лютому 1987 року на ПМТЗ «Маяк», де він здійснював охорону цього об`єкта до червня 1987 року.

Судом встановлено, що довідкою Черкаського об`єднаного міського військового комісаріату №971 від 22.04.2015р. підтверджено, що ОСОБА_3 проходив військову службу в Республіці Ангола на посаді заступника командира радіо-роти при Головному військовому раднику з 29.07.1986р. по 08.07.1989р. та має статус учасника бойових дій. Відповідний статус ОСОБА_3 також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 06.10.1999р., виданим управлінням кадрів Північного оперативного командування.

Окрім наведених свідчень свідка в судовому засіданні судом досліджено відомості, які містяться письмовій заяві від 20.11.2013р., підпис на якій ОСОБА_4 засвідчений нотаріусом міста Іжевська Удмуртської республіки (Російська Федерація). Вказаною заявою ОСОБА_4 підтвердив, що з 04.11.1986р. по 19.06.1987р. проходив бойову службу в посиленій роті морської піхоти 87 ОБМП на БДК №55 в районі західної Африки з заходом у порт Канакри і Луанда. Десантом командував майор ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 вказаною заявою підтвердив, що позивач, перебуваючи на посаді старшого стрілка 1-го взводу ОРОБМП, разом з ним проходив бойову службу в Народній республіці Ангола у складі посиленої роти морської піхоти Північного флоту. Разом із позивачем ніс службу по охороні посольства і аташе СРСР в Народній Республіці Ангола, охороняли цивільні судна від підриву їх підводними диверсантами. Неодноразово виконували бойове чергування на кораблі та брали участь разом з ним у бойових операціях, здійснювали протидиверсійну службу, разом з військовослужбовцями ОСОБА_2 охороняли державні об`єкти в місті Луанда і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки відділу військового комісаріату Удмуртської Республіки (м. Іжевськ) №п/387 від 25.11.2013р. ОСОБА_4 продохив військову службу і приймав участь у бойових діях на території Народної Республіки Ангола з 04.11.1986р. по 19.06.1987р., має статус ветерана бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_6 виданого 28.05.2009р. військовим комісаріатом Удмуртської Республіки.

Аналогічні пояснення щодо участі позивача в бойових діях надав представник третьої особи ОСОБА_6 , який також є учасником бойових дій на території Республіки Ангола.

Крім того участь позивача в бойових діях на території Республіки Ангола у складі морської піхоти військового корабля підтверджується фото та відеоматеріалами, що долучені до матеріалів справи.

З огляду на викладене, суд критично оцінює заперечення відповідачем факту ведення бойових дій в Республіці Ангола в період проходження строкової військової служби позивачем.

При цьому суд враховує, що письмовими доказами, зібраними у справі, стверджується надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які проходили військову службу в Республіці Ангола в період, аналогічний періоду проходження військової служби позивачем. Таким чином, уповноважені державні органи України та Російської Федерації (відповідні військові комісаріати) визнали ведення бойових дій в Республіці Ангола за участю військовослужбовців Радянської Армії поза межами періоду, який визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994р.

Крім цього, суд вважає загальновідомим факт ведення бойових дій в Республіці Ангола поза межами періоду 1975-1979рр., у тому числі в період 1986-1987рр.

Зазначеного висновку суд дійшов з урахуванням Резолюції Європейського Парламенту (European Parliament resolution on Angola) Р5-ТА(2002)0192 від 11.04.2002, за змістом якої Європейський Парламент:

- беручи до уваги попередні резолюції стосовно ситуації в Анголі,

- беручи до уваги нещодавню резолюцію по південній Африці, прийняту АКТ-ЄС Об`єднаною парламентською Асамблеєю, від 21 березня 2002, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

- беручи до уваги заключення Європейської ради в Барселоні (15/16 березня 2002) по розвитку в Анголі після смерті ОСОБА_9 (засновника повстанського угрупування УНІТА),

- беручи до уваги позицію Ради безпеки ООН стосовно нової мирної ініціативи в Анголі,

- беручи до уваги положення Генерального Секретаря ООН від 25 лютого 2002, - вітає підписання Угоди про припинення вогню «Lusaka Protocol Complementary Memorandum Towards the Cease of Hostilities and Further Outstanding Military Matters» між урядом Анголи та військовими лідерами угрупування УНІТА від 4 квітня 2002 року в Луанді, що йменує нову еру довготривалого миру в Анголі (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2003:127E:0694:0696:EN:PDF).

Таким чином, міжнародною спільнотою визнано факт припинення бойових дій в Анголі в 2002 році, в той час як військовослужбовці Радянської Армії виконували інтернаціональний обов`язок на території Анголи до 1992 року.

З огляду на наведене, суд вважає підтвердженим належними та допустимими доказами факт проходження позивача військової служби в Анголі в період з грудня 1986 року по червень 1987 року. Зазначені обставини сторонами не заперечуються, вищевказані докази були в розпорядженні відповідача при прийнятті спірного рішення.

З наведеного випливає, що позивач надав усі необхідні документи і має право на встановлення йому статусу учасника бойових дій та одержання відповідного посвідчення, проте відповідач не забезпечив у встановленому законодавством порядку, реалізацію наведених прав позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначено Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на недоведеність відповідачем правомірності прийнятого ним рішення, яке оскаржено позивачем, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, оформлене протоколом №2 від 25.02.2015р. в частині відмови у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з грудня 1986 року по червень 1987 року.

Зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій в Народній Республіці Ангола в період з грудня 1986 року по червень 1987 року та видати посвідчення встановленого зразка.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Коваленко

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2015р.