Справа № 537/1881/15-а
Суддя: Хіневич В. І.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/1881/15-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Хіневич В.І., при секретарі Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом обґрунтовуючи вимоги тим, що він працював на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області з 09 квітня 2002 року по 04 листопада 2010 року, а з 5 листопада 2010 року, відповідно до постанови Верховної Ради України від 7 жовтня 2010 року звільнений з посади у відставку і з цього часу отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке відповідачем визначено в розмірі 20 597 грн. 64 коп. З 8 липня 2014 року відповідач - ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Полтави, посилаючись на підпункт 19 пункту 2 статті 164 Податкового кодексу України, зменшило йому виплату щомісячного довічного утримання на 1589 грн. 65 коп., а з 08 лютого 2015 року відповідач зменшив виплату щомісячного довічного грошового утримання до 17 627 грн. 08 коп. і таким чином недоплата становить 2970 грн. 56 коп., щомісячно. Вважає, що відповідач, застосовуючи закон, який суперечить ОСОБА_3 України і обмежує зміст та обсяг існуючих прав і свобод, зменшив встановлене йому щомісячне довічне грошове утримання. Просить постановити рішення, яким визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Ленінському районі міста Полтави щодо незаконного відрахування з його щомісячного довічного грошового утримання податку неправомірними. Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Ленінському районі міста Полтави виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання призначене йому в розмірі 20 597 грн. 64 коп. та стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі - 13 889 грн. 37 коп.(тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев?ять гривень 37 коп.).

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав викладених у позові та прохав їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Ленінському районі міста Полтави в судове засідання свого представника не направив. Про час та місце судового розгляду справи належним чином був повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв чи заперечень до суду не направив.

Враховуючи неприбуття належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, суд ухвалив справу розглянути за участі позивача на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 з 1 грудня 2013 року отримує довічне щомісячне грошове утримання в розмірі 20 597 грн. 64 коп., яке призначене відповідачем - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави.

З липня 2014 року відповідач - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави утримував з позивача 1589 грн. 65 коп., а з 08 лютого 2015 року відповідач збільшив відрахування із щомісячного довічного грошового утримання позивача до 2970 грн. 56 коп.

У відповідності до частини третьої статті 44 Закону України "Про статус суддів", за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту до виходу у відставку.

Однією із гарантій соціального захисту є виплата довічного щомісячного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати, тобто грошової суми, яка змінювалась у відсотковому відношенні до суми заробітної плати, а у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття однорідними та взаємоповязаними.

Відповідач ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави в своєму листі повідомив позивача, що утримання податку проводиться у зв?язку з внесенням змін до законодавства і з 01 липня 2014 року відповідно до підпункту 164.2.19 статті 164 Податкового кодексу України суми пенсій, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, підлягають оподаткуванню в частині такого перевищення (а.с. 8).

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що частина третя Статті 22 ОСОБА_3 України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У частині першій статті 126 ОСОБА_4 Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується ОСОБА_3 і законами України. Складовою цих гарантій відповідно до частини першої статті 130 цього Закону є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Отже, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 сформулював правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені статтею 44 Закону України ?Про статус суддів?(ОСОБА_4 1992 року, який діяв на момент мого виходу у відставку), не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим Законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності(абзац другий пункту 7 мотивувальної частини).

Разом з тим, Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, як і вище зазначені Рішення Конституційного Суду України, є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 ОСОБА_3 України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлюються Законом України ?Про статус судді?. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005(справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Положення Європейської хартії про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та які виконували професійні обовязки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді(пункт 6.4).

За викладених обставин відповідач грубо порушив вимоги ОСОБА_4 Закону України - частину першу статті 58 ОСОБА_3 України згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Більше того, із припису частини другої статті 64 ОСОБА_3 України вбачається, що не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї ОСОБА_3.

Отже, застосовуючи положення підпункту 164.2.19 статті 164 Податкового кодексу України, відповідач порушив ОСОБА_4 України - ОСОБА_3 України, ОСОБА_4, який грубо суперечить ОСОБА_3 України.

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо нас підставі ОСОБА_3 України гарантується(частина третя статті 8 ОСОБА_3 України).

Наголошуючи на тому, що ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, в частині першій пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року ?Про застосування ОСОБА_3 України? роз?яснив, що суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_3 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_3 як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на ОСОБА_3, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує ОСОБА_3 у разі коли закон, який був чинним до введення в дію ОСОБА_3 чи прийнятий після цього, суперечить їй( підпункт два частини третьої пункту два зазначеної Постанови).

Більше того, відповідач - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави, ігнорував спеціальний ОСОБА_4 України ?Про пенсійне забезпечення? в частині другій статті 8 якого зазначено, що пенсії не оподатковуються (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1992 №3, ст. 10).

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується(частина третя статті 8 ОСОБА_3 України).

У відповідності до вимог частини третьої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Як зазначено в пункті першому частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_3 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і є такими, що їх слід задовольнити.

Згідно частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат(частина друга статті 267 КАС).

Суд вважає за необхідне встановити суб?єкту владних повноважень - ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі міста Полтави подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі статтей 8, 22, 58, 64, 126, 130 ОСОБА_3 України; статті 44 Закону України "Про статус суддів? (1992 року); статті 123 Закону України "Про судоустрій України"(2002 року); рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, від 11.10.2005 року, від 18.06.2007 року, від 14.12.2011 року; статтею 6.4 Європейської хартії про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року; керуючись статтями 8, 9, 105, 106, 267 Кодексу адміністративного судочинства України", суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Полтави щодо незаконного відрахування з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 податку неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Полтави виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання призначене у розмірі 20 597 грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Полтави на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 13 889 грн. 37 коп. (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят девять грн. 37 коп.).

Встановити місячний строк для подання субєктом владних повноважень - відповідачем ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Полтави до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня її проголошення, з одночасним подання копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Хіневич В.І.

Повний текст постанови виготовлено 05.06.2015 року.