Справа № 804/1069/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2015 р. К/800/13393/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2015 року по справі № 804/1069/14

за позовом ОСОБА_5

до Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області,

Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про поновлення на роботі, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про поновлення на роботі, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року позов залишено без розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2014 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року до участі у справі залучено другого відповідача Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач 24 квітня 2014 року, 3 липня 2014 року та 1 жовтня 2014 року уточнював позовні вимоги. З урахуванням уточнень, просив суд:

визнати незаконним звільнення позивача з посади заступника начальника державної податкової інспекції - начальника Першотравенського відділення Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України;

поновити позивача на посаді заступника начальника державної податкової інспекції - начальника Першотравенського відділення Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області;

стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період роботи позивача з 9 березня 2006 року по 31 липня 2006 року, з урахуванням компенсації втрати частини її вартості, в сумі 55 90,74 грн.;

стягнути на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконними звільнення, та за затримку розрахунку при звільненні, з урахуванням компенсації втрати частини її вартості у сумі 80 961,96 грн.;

відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.;

стягнути відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3300 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року частину позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за період роботи позивача з 9 березня 2006 року по 31 липня 2006 року, з урахуванням компенсації втрати частини її вартості у сумі 5590,74 грн. залишено без розгляду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним звільнення позивача з посади заступника начальника державної податкової інспекції - начальника Першотравенського відділення Східно - Дніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Зобов'язано Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області поновити на роботі та запропонувати ОСОБА_5 - посаду рівноцінну раніше займаній, з урахуванням змін проведених з реорганізацією чи штатної чисельності органів Державної податкової служби у Дніпропетровській області.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого протиправним звільненням, та за затримку розрахунку при звільненні, з урахуванням компенсації втрати частини її вартості у сумі 72764,64 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2015 року, Східно-Дніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента України «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» від 24 грудня 2012 року №726/2012, утворено Міністерство доходів і зборів України шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби України.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року№229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів», прийнятої на виконання Указу №726/2012, територіальні органи Державної податкової служби були реорганізовані шляхом їх приєднання до відповідних новоутворених територіальних органів Міністерства доходів і зборів. Згідно додатку до цієї постанови територіальний орган Державної податкової служби - Східно-Дніпровська об'єднана державна податкова інспекція Державної податкової служби була реорганізована шляхом її приєднання до новоутвореної як юридична особа публічного права Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів.

Попередженням від 12 травня 2013 року ОСОБА_5 повідомлено про наступне його звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом Голови комісії з проведення реорганізації Східно-Дніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції від 16 липня 2013 року №33-о на підставі Наказу Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 16 липня 2013 року №264-о, оголошено Наказ Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 15 липня 2013 року № 472-о «Про звільнення ОСОБА_5.» позивача визнано таким, що звільнений 16 липня 2013 року з посади заступника начальника державної податкової інспекції - начальника Першотравенського відділення Східно-Дніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Виплачено ОСОБА_5 вихідну допомогу відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України та грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки.

17 липня 2013 року ОСОБА_5 був ознайомлений із зазначеними наказами, отримав трудову книжку, про що здійснено запис у відповідному журналі обліку трудових книжок, та здав службове посвідчення з номерним знаком.

Отже, з 17 липня 2013 року обчислюється строк звернення до суду і з урахуванням частини 4 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, який закінчується 19 серпня 2013 року.

Не погоджуючись із своїм звільненням, позивач у вересні 2013 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який в свою чергу відкрив провадження у справі, а згодом, ухвалою від 8 січня 2014 року закрив провадження у зв'язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З метою усунення перешкод для розгляду позовної заяви, ОСОБА_5 13 січня 2014 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із новою позовною заявою.

Розглядаючи справу та вирішуючи питання дотримання позивачем строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої і апеляційної інстанцій у оскаржуваних в касаційному порядку рішеннях дійшли висновку, що дане питання вже вирішено ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року.

Із такими висновками судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції погодитись не може і вважає їх передчасними, оскільки частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Проте, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій не встановлено, коли саме ОСОБА_5 звернувся до суду із первинним позовом.

При цьому, слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися із адміністративним позовом, але до такого позову застосовуються положення статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Крім того, при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги, що встановлення статтями 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема тих, які встановлені Кодексом законів про працю України при розгляді вимог про поновлення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Проте, поновлюючи ОСОБА_5 на роботі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про зобов'язання Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області поновити на роботі та запропонувати ОСОБА_5 посаду рівноцінну раніше займаній, з урахуванням змін проведених з реорганізацією чи штатної чисельності органів Державної податкової служби у Дніпропетровській області, оскільки відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто, працівник поновлюється на тій же посаді, з якої відбувалось таке звільнення, і вказана помилка суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції виправлена не була.

Відповідно до частини першої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Східно-Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.