Справа № 2а-26916/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/9991/17164/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Кошіля В.В., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 по справі № 2-а-26916/10/0570

за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля"

до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсними податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Підприємство в судовому порядку оскаржило податкові повідомлення-рішення від 25.10.2010 за № /0, № /0, № /0, № /0, №/0, якими позивачу визначено штрафні санкцій у розмірі 10% - 50 % за затримку граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на загальну суму 15 344,49 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2011, за заявою позивача, позов Державного підприємства "Добропіллявугілля" до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 25.10.2010 № /0.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011, позовні вимоги задоволено, визнано недійсними податкові повідомлення-рішення від 25.10.2010 за № /0, № /0, № /0 та №/0.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги податкова інспекція зазначає, що Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" є спеціальною нормою у галузі податкового законодавства, яка регулює застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань, крім того п. 7.7 ст. 7 якого встановлено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а тому фінансові санкції застосовані до позивача є цілком правомірними та відповідають вимогам вищезазначеного Закону.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що працівниками Державної податкової інспекції проведено невиїзну документальну перевірку Підприємства з питань порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища за період з 19.11.2009 по 27.08.2010, за результатами якої складений акт від 14.10.2010 № 240/15-0-32186934.

У ході зазначеної перевірки працівниками контролюючого органу встановлено, що позивачем в порушення пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ), п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України від 25.06.1991 №1251-ХІІ "Про систему оподаткування" несвоєчасно сплачено самостійно узгоджені суми податкових зобов'язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на загальну суму 76 672,80 грн.

На підставі вказаного акта перевірки та відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, яким передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі від 10% до 50 % погашеної суми податкового боргу залежно від строків затримки такої сплати, контролюючим органом було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань.

Слід зазначити, що специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується органом державної податкової служби на погашену суму податкового боргу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивачем поточні податкові зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища за 1 та 2 квартали 2010 року, які були самостійно визначені Підприємством шляхом подачі відповідних розрахунків, сплачувались своєчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківською випискою, які містять визначені платником податків відповідні призначення платежів.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, податкова інспекція, своєчасно сплачені суми самостійно узгоджених податкових зобов'язання з відповідного збору, всупереч зазначених у платіжних дорученнях призначень платежів, зарахувала у рахунок погашення податкових боргів позивача, які виникли раніше, що на думку Державної податкової інспекції відповідає вимогам Закону № 2181-ІІІ.

Суть спірних правовідносин у цій справі полягає у правомірності перерозподілу податковим органом сплачених сум платником податку у рахунок іншого податкового боргу, що не вказані в платіжних дорученнях.

Як визначено пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. При цьому право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Встановлена ж п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ рівність бюджетних інтересів, яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях, не позбавляє платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до п. 7.1 ст. 7 цього ж Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено такого права для податкової інспекції й іншими норми податкового законодавства.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу, передбаченого п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Отже, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Крім того, щодо розглядуваної категорії спорів у постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі № 21-184а11 за позовом державного підприємства "Свердловантрацит" до Державної податкової інспекції у місті Свердловську Луганської області про визнання незаконним податкового повідомлення-рішення відображена правова позиція: "…п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не дає податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема з метою погашення податкового боргу. ".

Також, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем до податкового органу було подано уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища від 29.01.2010, якими зменшено суми податкових зобов'язань з зазначеного збору.

Як вже зазначалось вище, специфіка нарахування пені, полягає в тому, що вона нараховуються органом державної податкової служби на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючого розрахунку відсутній об'єкт застосування штрафу, передбаченої Законом № 2181-III, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як його нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання недійсними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.10.2010 за № /0, № /0, № /0 та №/0.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції відхилити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 по справі № 2-а-26916/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді В.В. Кошіль

І.Я. Олендер