Справа № 826/7545/15
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2015 року № 826/7545/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді - Добрівської Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі по тексту - відповідач, Апарат ВРУ) про:

- визнання незаконною бездіяльності відповідача, що виявилася у невиконанні вимог ч.2 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» щодо депутатського звернення народного депутата України ОСОБА_1 №4-74 від 09.02.2015 (вх. №28214 від 09.02.2015);

- зобов'язання Апарату ВРУ виконати вимоги депутатського звернення народного депутата України ОСОБА_1 №4-74 від 09.02.2015 (вх. №28214 від 09.02.2015) - надати тексти організаційно-розпорядчих документів Верховної Ради України - розпоряджень керівника Апарату ВРУ та заступника керівника Апарату ВРУ, за винятком тих, що охороняються законодавством про державну таємницю та законодавством про захист персональних даних (розпоряджень щодо відрядження, з кадрових питань, тощо), починаючи з 01.06.2000 по 09.02.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем положень ч.2 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» в частині незадоволення вимог депутатського звернення.

Ухвалою суду від 29 квітня 2015 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд якої, відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється у порядку скороченого провадження. Одночасно вказаною ухвалою суду відповідачу запропоновано у подати через відділ документообігу суду заперечення на позов або заяву про визнання позову.

26 травня 2015 року через загальний відділ документального обігу до суду від відповідача надійшли пояснення, в якому останній вказав, що, по-перше, запитувані позивачем документи не створюються під час роботи парламенту, його органів чи Апарату ВРУ, по-друге, зважаючи на відсутність єдиної електронної бази документів та можливості надати весь їх обсяг, відповідач готовий створити позивачу умови для ознайомлення з усіма документами та виготовленням їх копій.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, розглянувши наявні у справі документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача суд виходить з наступного.

Позивач 12.01.2015 звернувся до керівника Апарату ВРУ з депутатським зверненням №211131, в якому просив надати тексти всіх розпоряджень Апарату Верховної Ради України (за винятком тих, зміст яких охороняється спеціальним законодавством).

Листом від 23.01.2015 №20-22/202 заступник керівника Апарату ВРУ повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв'язку з не зазначенням періоду, за який позивач хотів отримати тексти розпоряджень, відсутня можливість надати інформацію по суті порушеного питання.

Поряд з цим, 09.02.2015 позивачем направлено керівнику Апарату ВРУ депутатське звернення №4-74, отримане відповідачем 09.02.2015 за вх. №28214, в якому ОСОБА_1 просив надати тексти організаційно-розпорядчих документів ВРУ - розпоряджень керівника Апарату ВРУ за винятком тих, що охороняються законодавством про державну таємницю та законодавством про захист персональних даних (розпоряджень щодо відрядження, з кадрових питань, тощо), починаючи з 01.06.2000 по 09.02.2015.

Як зазначає позивач, на момент розгляду справи відповіді на депутатський запит останнім отримано не було, що і стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимог з урахуванням викладених ним обставин, а також заперечень відповідача в межах компетенції адміністративного суду щодо даного предмету спору, суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов'язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення, з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з моменту його одержання.

З наведеного випливає, що депутатське звернення повинно бути розглянуто протягом 10 днів з моменту його одержання за виключенням випадку, коли його неможливо розглянути у визначений строк.

Водночас, матеріали справи свідчать, що протягом встановленого законом строку депутатське звернення позивача від 09.02.2015 №4-47 не було розглянуто відповідачем, що, у свою чергу, свідчить про невиконання останнім вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата України», а відтак і про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду депутатського звернення.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пункту першого частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відтак, враховуючи відсутність в адміністративного суду повноважень визнавати незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень, з метою повного та всебічного захисту прав особи суд вважає за необхідне визнати оскаржувану бездіяльність відповідача протиправною у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Однак, що стосується позовних вимог про зобов'язання Апарату ВРУ виконати вимоги депутатського звернення від 09.02.2015 №4-47 шляхом надання текстів організаційно-розпорядчих документів ВРУ, суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження щодо розгляду депутатського звернення, його задоволення чи відмови належить виключно суб'єкту, якому воно адресовано.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З таких обставин, враховуючи, що до виключної компетенції Апарату Верховної Ради України належить повноваження щодо розгляду і вирішення питань, викладених у депутатському зверненні позивача від 09.02.2015 №4-74, покладання судом будь-яких обов'язків на відповідача шляхом встановлення результату розгляду депутатського звернення є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, що, в силу вищевикладеного, є неприпустимим.

Водночас, правила статті 105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010, ЄДРСР №9341137).

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також факт ненадання відповідачем відповіді на депутатський запит позивача, суд, для належного захисту порушених прав ОСОБА_1, визнає протиправною бездіяльність Апарату ВРУ щодо невиконання вимог ч.2 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» щодо розгляду депутатського звернення від 09.02.2015 №4-74 та зобов'язує відповідача розглянути вказане депутатське звернення ОСОБА_1 у відповідності до вимог частини 2 статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України».

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.11, 69-71, 94, 183-2, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України, що виявилося у невиконанні вимог частини 2 статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» щодо розгляду депутатського звернення ОСОБА_1 від 09 лютого 2015 року №4-74.

Зобов'язати Апарат Верховної Ради України розглянути депутатське звернення ОСОБА_1 від 09 лютого 2015 року №4-74 у відповідності до вимог частини 2 статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська