Справа № К/9991/25648/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року м. Київ К/9991/25648/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_7 до Кіровського відділу держаної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, третя особа ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що постановою державного виконавця Кіровського відділу держаної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області від 29 липня 2010 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4, а саме частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

Зазначала, що постанова державного виконавця є незаконною, оскільки вона є власником квартири. Просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо накладення арешту на квартиру та скасувати постанову від 29 липня 2010 року серії АН №769507про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просила скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні у Кіровському відділі держаної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області знаходився виконавчий лист №2-1179/2003, виданий Кіровським районним судом міста Макіївки 17 червня 2003 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітних плат на користь ОСОБА_5 на доньку ОСОБА_6 до досягнення нею повноліття.

У зв'язку з несплатою аліментів у боржника виникла заборгованість у сумі 20 869,88 грн., яка ним у добровільному порядку погашена не була.

15 жовтня 2009 року на адресу ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) надіслано попередження, яким зобов'язано у строк до 20 жовтня 2009 року надати державному виконавцеві документи, які підтверджують сплату заборгованості, а також повідомлено, що у разі ігнорування вимог державного виконавця буде накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, проведено опис та вилучення вищезазначеного майна з передачею його на реалізацію. Дане попередження отримано особисто боржником 24 жовтня 2009 року.

У зв'язку з невиконанням вимог державного виконавця 29 липня 2010 року ним винесено постанову серії АН №769507 про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_4, а саме частину квартири АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати її відчуження.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і не входить до переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, тому оскаржувана по-станова є законною.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, у разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судами встановлено, що у зв'язку з відсутністю даних щодо місця роботи боржника та наявності у нього коштів й неможливістю з даних підстав стягнути заборгованість зі сплати аліментів, з метою розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення для погашення заборгованості, державним виконавцем здійснено запит до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки» у повідомленні якого зазначено, що відповідно до реєстраційних даних за ОСОБА_4 зареєстрована частина квартири (2 особи), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1993 року.

За таких обставин, після одержання підтвердження належності боржникові на праві власності частини квартири, відповідач на законних підставах наклав арешт на зазначене нерухоме майно з метою виконання судового рішення та забезпечення погашення заборгованості перед стягувачем.

Посилання позивача на те, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові є неприйнятними, оскільки окружним судом було здійснено запит до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації міста Макіївки» про надання відомостей стосовно реєстрації за ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1. У відповіді на запит було надано Інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої спірна квартира належить ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 29 березня 1993 року.

Таким чином, державний виконавець мав підстави для арешту частини квартири АДРЕСА_1 і його постанова не суперечить вимогам законодавства.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для його скасування та направлення справи на новий судовий розгляд не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/ В.В. Тракало /підпис/