Справа № 464/10992/14-а
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр.№ 2-а/464/21/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Борачка М.В.

при секретарі Гаврилишин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконним розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 293 від 06.08.2014 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що займається підприємницькою діяльністю і 03 серпня 2005 р. між ним та Львівською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1. Після цього, на даній ділянці ним встановлено кіоск та здійснюється підприємницька діяльність з залученням найманих працівників. Оскаржуваним розпорядження його зобов'язано до 10 вересня 2014 демонтувати кіоск в зв'язку з закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди у Комплексну схему відповідно до ухвали Львівської міської ради від 20.03.2014 р. №3190 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові». Дане розпорядження вважає незаконним оскільки після закінчення терміну дії договору земельної ділянки (15 грудня 2013 р.) він продовжував користуватися даною земельною ділянкою та здійснював орендну оплату, а від орендодавця не надходило заперечень щодо поновлення договору оренди, а тому вважає, що такий договір є поновленим до 15 грудня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково зазначив, що в оскаржуваному розпорядженні відповідач посилається на ухвалу Львівської міської ради, яка на даний час визнана протиправною та скасована. Крім цього, відповідно до ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 р. №4527 позивачу продовжено до 30.12.2016 р. договір оренди земельної ділянки на якій знаходиться оспорювана тимчасова споруда.

Представник відповідача позов заперечив, пояснив, що Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради не порушено процедури під час прийняття оспорюваного розпорядження, а на момент винесення такого ухвала Львівської міської ради від 20.03.2014 р. №3190 була чинною.

Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився, хоча третя особа належним чином була повідомлена про розгляд справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2014 року відповідачем, Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження № 293 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1 до 10.09.2014 р. добровільно здійснити демонтаж тимчасової споруди, яка встановлена за адресою: м.Львів, АДРЕСА_1.

З змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що таке було прийнято керуючись ухвалою ЛМР від 20.03.2014 року №3190 «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», у зв'язку із закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди у Комплексну схему.

Відповідно до укладеного між позивачем та Львівською міською радою договору оренди від 18.11.2009 р., термін якого згідно додаткової угоди укладеної між сторонами закінчився 15 грудня 2013 р. (а.с.11-13), орендована земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана в користування ФОП ОСОБА_1 для обслуговування малої архітектурної форми.

Після закінчення строку договору оренди зазначеної земельної ділянки позивач продовжував користуватись даною ділянкою, неодноразово звертався до Львівської міської ради з заявами про укладення договору оренди землі на новий строк (а.с.61, 67, 68, 88, 89) та сплачував орендодавцю орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи ( а.с.15-17).

Відповідно до ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Жодних доказів того, що Львівська міська рада заперечувала у поновленні договору оренди ні відповідачем, ні третьою особою не надано. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, департаментом економічної політики Львівської міської ради листами від 29.12.2014 р. та 30.12.2014 р. (а.с.67, 68) повідомлено позивача про підготовку проекту ухвали про внесення змін до ухвали ЛМР №3190, яким передбачено продовження терміну дії договору оренди оспорюваної земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження, відповідачем не враховано обставин, що стосуються поновлення договору оренди земельної ділянки від 18.11.2009 р. укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Львівською міською радою відповідно до положень ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі».

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 р. позивачу продовжено до 30.12.2016 р. договір оренди земельної ділянки на якій знаходиться оспорювана тимчасова споруда.

Ухвала Львівської міської ради №3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові" була предметом оскарження у Львівському окружному адміністративному суді.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року визнано протиправною та скасовано вищевказану ухвалу ЛМР в частині ухвалення п.1.1, 1.2, 2, 4, 5 ухвали, а також додатків до ухвали №1, №№2-15.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ЛМР залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За наведених обставин суд вважає, що оскільки оскаржуване розпорядження приймалося у зв'язку із закінченням терміну договору оренди земельної ділянки та не включенням тимчасової споруди у Комплексну схему, однак відповідачем не враховано обставин, що стосуються поновлення договору оренди земельної ділянки, а ухвала ЛМР №3190 "Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові" від 20.03.2014 року, визнана протиправною та скасована, то відповідно і відсутні правові підстави для демонтажу тимчасової споруди, а тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

У відповідності до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що виходячи за межі заявлених вимог, для відновлення останнього необхідно і достатньо визнати рішення відповідача протиправним та скасувати його, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконним розпорядження не передбачений КАС України.

Керуючись Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 2, 6, 9, 11, 17, 18, 70, 71, 72, 86, 158-163 КАС України, с у д , -

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 293 від 06.08.2014 року «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а особою, у відсутності якої таку постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Головуючий Борачок М.В.