Справа № 826/5229/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2015 року № 826/5229/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, відповідач), за участю третьої особи - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, третя особа) про звільнення з-під арешту , який накладено постановами ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 20.05.2011 р. та 26.12.2014 р. в межах виконавчого провадження, майна боржника ОСОБА_1 (податковий код НОМЕР_1), що знаходиться в заставі в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: майнові права на прості іменні облігації в кількості 3062 штук серії "G" номінальної вартості 100,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наявність накладеного арешту та заборони на його відчуження на предмет застави порушує законне право заставодержателя на переважне, перед іншими кредиторами, право задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Третя особа або її уповноважений представник у судове засідання не прибули, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надали.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому перейменований на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №395/641/08-Ж від 06.08.2008року, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 89 600,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_1 укладено Договір застави цінних паперів № 04/3-445 від 06.08.2008р.

Відповідно до п.1.1. Договору застави Заставодавець передав в заставу Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне майно: пакет відсоткових іменних облігацій серії "G", який становить кількість 3062 штук, які були емітовані у без документарній формі ТОВ «Укрсоцбуд», номінальною вартістю за одну таку облігацію 100,00 гривень.

Згідно Витягу № 46636064 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.03.2015 року вбачається, що постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню, відкритих за заявами третіх осіб від 20.05.2011 року та від 26.12.2014 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження.

Таким чином вищезазначеними постановами ВДВС накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1, а саме: майнові права на прості іменні облігації в кількості 3062 штук серії "G", номінальною вартістю 100,00 гривень.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно частини шостої статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Зміст процитованої правової норми вказує, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя, а вже потім задовольняються вимоги інших стягувачів за рахунок решти коштів.

Згідно Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу»).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частини перша, шоста статті 20 Закону України «Про заставу»).

Між тим, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували настання заставного випадку згідно договору застави та доказів звернення ним стягнення на предмет застави, а також відсутні докази, які б підтверджували вилучення або примусову реалізацію у межах спірних правовідносин арештованого майна.

Зокрема, як вбачається з Договору кредиту №395/641/08-Ж від 06.08.2008року, на забезпечення виконання зобов'язань за якими укладено Договір застави цінних паперів № 04/3-445 від 06.08.2008р., останній строк погашення за кредитним договором - серпень 2033 року.

Крім того, майно, на яке не може бути звернуто стягнення, визначено статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Водночас суд звертає увагу, що згідно Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, який є додатком до Закону України "Про виконавче провадження", будь-яких обмежень стосовно майна боржника, яке перебуває у заставі третіх осіб, не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно ОСОБА_1 відповідає положенням Закону України "Про виконавче провадження", а отже, у суду відсутні законні підстави для звільнення з-під арешту майна ОСОБА_1 (майнові права на прості іменні облігації в кількості 3062 штук серії "G" номінальної вартості 100,00 грн.), який накладено постановами ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 20.05.2011 р. та 26.12.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко