Справа № 806/3462/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ракалович В.М.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"11" червня 2015 р. Справа № 806/3462/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представника апелянта - Недашківського Є.П., Романюк З.Ф.,

представників позивача -ОСОБА_12, Шмарьової Т.О., Тетерського В.Ю., Байлука С.І.,

представника відповідача - Пивоварського О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної громади Свято-Миколаївської парафії с. Попільня Попільнянського району Житомирської області Житомирської єпархії Української православної церкви Київського патріархату на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" жовтня 2014 р. у справі за позовом Свято-Миколаївської Української православної церкви до Житомирської обласної державної адміністрації, третя особа - Реєстраційна служба Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області про визнання розпорядження протиправним та його скасування ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Свято - Миколаївська Українська православна церква звернулась до суду з позовом та просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації № 150 від 10.06.2014 "Про реєстрацію статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української православної Церкви с. Попільня Попільнянського району у новій редакції". В результаті чого було змінено підлеглість релігійної громади, яка при створенні відносилась до Московського патріархату, а згідно оспорюваного розпорядження перейшла до Київського патріархату.

В обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що всупереч чинному законодавству, яким урегульовано порядок внесення змін до статуту релігійної громади, відбулось захоплення релігійної громади чим порушено права віруючих, які утворили релігійну громаду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року позов Свято-Миколаївської Української православної церкви задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 10 червня 2014 року № 150 "Про реєстрацію статуту Свято - Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української православної Церкви с. Попільня Попільнянського району в новій редакції".

Релігійна громада Свято-Миколаївської парафії с. Попільня Попільнянського району Житомирської області Житомирської єпархії Української православної церкви Київського патріархату звернулася з апеляційною скаргою на вказане судове рішення. В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що справу розглянуто судом першої інстанції у відсутність релігійної громади, яку не залучено до участі в справі. Також, апелянт посилається на те, що вказаним рішенням порушено їх права, оскільки 10 червня 2014 року саме за заявою релігійної громади зареєстровано Статут Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української православної Церкви с. Попільня Попільнянського району в новій редакції.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у 1999 році з ініціативи десяти громадян - жителів села Попільня (ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інші) була створена релігійна організація. Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 273 від 4 травня 1999 було зареєстровано Статут релігійної громади села Попільня, у зв'язку з чим вона набула статусу юридичної особи -Св"ято-Миколаївська парафія, а в подальшому внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців під назвою "Свято - Миколаївська Українська православна церква" (а.с. 9-11 т.1).

Зареєстрована релігійна громада належала до Української православної церкви Московського патріархату та її статут був затверджений керуючим Житомирською єпархією УПЦ МП Єпископом Житомирським і Новоград-Волинським Гурієм.

Відповідно до статуту, ця релігійна громада, як і інші подібні їй, об'єднує громадян православного віросповідання для сумісного здійснення права на свободу сповідання, членство в цій громаді не є фіксованим. Керують громадою (парафією) парафіяльні збори з числа православних віруючих, кліриків та мирян і утворена зборами парафіяльна рада.

05 жовтня 2013 року рішенням загальних зборів прихожан Свято-Миколаївської парафії с. Попільня Попільнянського району Житомирської області було вирішено вийти з Московського патріархату та перейти до Української православної церкви Київського патріархату та звернутися до державних органів про реєстрацію змін до Статуту церкви. Також, на вказаних зборах обрано нову Парафіяльну раду (а.с.13 т.1).

На підставі зазначеного рішення, члени парафіяльної ради які підписали заяву від 05.10.2013 року, звернулися до Голови Житомирської обласної державної адміністрації про реєстрацію змін до Статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви Київського патріархату (а.с.14 т.1).

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації №150 від 10.06.2014 зареєстровано статут Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української православної Церкви с. Попільня Попільнянського району в новій редакції (а.с. 15 т.1).

Суд першої інстанції надаючи правову оцінку спірному розпорядженню, дійшов висновків, що відповідач, при його прийнятті діяв протиправно.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що при реєстрації змін до Статуту не було дотримано норм Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" і Статуту релігійної громади, який визначає певне коло осіб, які можуть скликати парафіяльні збори (п.9 Статуту) та порядок внесення змін до Статуту - виключно зі згоди єпархіального архієрея (п.38).

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками, виходячи з наступного.

З метою гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права, забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії, визначення обов'язків держави щодо релігійних організацій, визначення обов'язків релігійних організацій перед державою і суспільством, подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви, гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання було ухвалено Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави.

Держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій; сприяє встановленню відносин взаємної релігійної і світоглядної терпимості й поваги між громадянами, які сповідують релігію або не сповідують її, між віруючими різних віросповідань та їх релігійними організаціями; бере до відома і поважає традиції та внутрішні настанови релігійних організацій, якщо вони не суперечать чинному законодавству.

Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії.

Усі релігії, віросповідання та релігійні організації є рівними перед законом. Встановлення будь-яких переваг або обмежень однієї релігії, віросповідання чи релігійної організації щодо інших не допускається.

З огляду на викладене, є вірним посилання суду першої інстанції на те, що суд не праві входити в обговорення питань щодо канонічності тієї чи іншої церкви, не повинен досліджувати обставини, які привели до розколу, однак, перевіряючи оспорюване розпорядження, судом першої інстанції не дотримано положень ч.3 с.2 КАС України.

Так, відповідно до положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ст.14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Зміни та доповнення до статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

В свою чергу, підстави та випадки відмови в реєстрації статуту (положення) релігійної організації наведені у ст. 15 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", відповідно до якої у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству. Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Виходячи з приписів зазначених правових норм, законодавець визначив лише один випадок відмови у здійсненні реєстрації статуту релігійної організації, відповідно й змін і доповнень до нього, а саме, коли статут такої релігійної організації суперечить чинному законодавству або діяльність релігійної організації суперечить чинному законодавству.

Проте, як убачається з матеріалів справи, у відповідача були відсутні підстави для відмови у реєстрації змін до статуту, оскільки доказів на підтвердження того, що зміни до Статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви Київського патріархату або діяльність вказаної парафії суперечить чинному законодавству.

Посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на не легітимність протоколу Парафіяльних зборів від 5 жовтня 2013 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчили б про підробленість та не легітимність зазначеного протоколу. Окрім того, Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" не зобов'язує обласну державну адміністрацію здійснювати перевірку відомостей про віруючих осіб, що були присутні на Парафіяльних зборах 5 жовтня 2013 року.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п.9 Статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії, який ухвалено парафіяльними зборами від 09.02.1999 року та зареєстровано розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації №273 від 04.05.1999 парафіяльні збори складаються з православних віруючих, кліриків та мирян, які досягли 18-річного віку, визнають обов»язковість Статуту Української православної церкви, регулярно відвідують богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті. Парафіяльні збори скликаються настоятелем, Парафіяльною радою (або за благословенням архієрея благочинним) не рідше одного разу на рік.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням зборів віруючих Свято-Миколаївської парафії Української Православної церкви с. Попільня Попільнянського благочиння Житомирської єпархії від 03.12.2010 року було обрано Парафіяльну раду в кількості 10 осіб (а.с.19,21).

22 вересня 2013 року, Парафіяльна рада в кількості 6 осіб, яку обрано 03.12.2010 року, прийняла рішення про скликання 05 жовтня 2013 року парафіяльних зборів релігійної громади Свято-Миколаївської парафії Української Православної церкви с. Попільня Попільнянського округу Житомирської єпархії для вирішення подальшої долі парафії та перехід релігійної громади у підпорядкування Української Православної Церкви Київського патріархату, про внесення змін до Статуту (викладення в новій редакції) релігійної громади Свято-Миколаївської парафії Української православної Церкви с. Попільня та про вибори нового складу Парафіяльної ради і обрання Ревізійної комісії.

На час прийняття рішення про скликання 05 жовтня 2013 року парафіяльних зборів, зазначена Парафіяльна рада мала усі повноваження, оскільки у встановленому Статутом порядку не була переобрана.

Посилання представників позивача на те, що парафіяльна рада не проводила своє засідання 22.09.2013 року, оскільки про вказане рішення стало відомо лише в суді апеляційної інстанції при огляді оригіналу даного рішення та сумнівів щодо підпису одного із членів парафіяльної ради - ОСОБА_15, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі релігійну громаду Свято-Миколаївської парафії Української Православної церкви с. Попільня Попільнянського округу Житомирської єпархії, яка була ініціатором внесення змін до Статуту. Зазначене рішення не витребовувалося а ні судом першої інстанції, а ні відповідачем при здійсненні реєстрації змін до Статуту, про що свідчить оглянута реєстраційна справа.

Про обставини, які призвели до прийняття рішення про скликання парафіяльних зборів 05.10.2013 року, про проведення зборів парафіяльної ради 22.09.2013 року та про проведення парафіяльних зборів 05.10.2013 року пояснили ОСОБА_16 (голова парафіяльної ради згідно рішення зборів від 03.12.2010 року) та ОСОБА_15 (член парафіяльної ради згідно рішення зборів від 03.12.2010 року), які допитані судом апеляційної інстанції в якості свідків. Так само, свідок ОСОБА_15 надав пояснення і з приводу обставин виконання підпису під рішенням парафіяльної ради від 22.09.2013 року, зазначивши, що це його підпис, оскільки був ініціатором проведення засідання ради та був присутнім при прийнятті рішення парафіяльною радою. Окрім того, ОСОБА_15 пояснив, що він є одним із засновників релігійної громади з 1999 року та з 2010 року був членом парафіяльної ради. Станом на час проведення зборів, 05.10.2013 року, релігійна громада налічувала близько 40 членів - громадяни, які приймали активну участь у житті парафії та близько 215 жителів села, які відвідували церкву та підтримали рішення про перехід до Київського патріархату про що свідчать підписи жителів села.

Так само, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представників позивача про те, що парафіяльна рада не могла приймати будь-яке рішення, оскільки участь у її засіданні прийняли не всі члени парафіяльної ради. Положення Статуту Свято-Миколаївської парафії в редакції від 04.05.1999 року, не регулюють кількісний склад членів парафіяльної ради, які правомочні приймати рішення про скликання загальних зборів парафіян. Не містить Статут та Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" і положень щодо кількісного складу релігійної громади, яка вправі приймати рішення щодо внесення змін та доповнень до Статуту, а тому посилання представників позивача на те, що на зборах 05.10.2013 року були присутні лише 23 особи, є безпідставними.

З огляду на вищезазначене, висновки суду першої інстанції про те, що при скликанні загальних зборів прихожан було допущено порушення п.9 Статуту, оскільки збори скликались не суб'єктами, передбаченими у даному пункті (настоятелем, парафіяльною радою, або ж за благословенням архієрея благочинним), а ініціативною групою віруючих - прихильників Київського патріархату, не відповідають обставинам справи.

Також, на думку суду апеляційної інстанції є помилковими висновки суду першої інстанції з приводу того, що при прийнятті спірного розпорядження відповідач не звернув уваги, що в порушення пункту 38 Статуту, будь-які зміни до статуту можуть вноситися парафією виключно зі згоди єпархіального архієрея.

За змістом статті 12 Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Статтею 8 зазначеного Закону визначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості. Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов'язковим.

Отже, Законом закріплено право релігійної громади на зміну канонічного підпорядкування, однак, положення Статуту щодо затвердження таких змін єпархіальним архієреєм суперечать зазначеним положенням Закону, оскільки воля релігійної громади не може бути обмежена одноосібно однією особою. В свою чергу, суб"єкт владних повноважень не має законних підстав контролювати та впливати на волевиявлення релігійної громади.

Як встановлено судом першої інстанції, по відношенню до релігійної громади - Свято - Миколаївської Української православної церкви єпархіальним архієреєм на даний час є архієпископ Житомирський і Новоград-Волинський Никодим, який такої згоди не давав, і як вірно зазначив суд першої інстанції, очевидно, не міг би дати, оскільки вчинив би не в інтересах УПЦ МП, яку представляє та яка конфліктує з релігійною громадою, яка вирішила змінити канонічне підпорядкування.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, Статут релігійної громади в новій редакції був затверджений керуючий Житомирською Єпархією Української православної церкви Київського патріархату архієпископом Житомирським і Овруцьким Ізяславом, оскільки саме до вказаної єпархії релігійна громада вирішила приєднатися згідно рішення загальних зборів від 05.10.2013 року.

Так само, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що відповідачем при винесенні спірного розпорядження не дотримано ст.14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", оскільки останній проявив невиправдану поспішність і зареєстрував зміни до статуту без будь-якої перевірки обставин, що зумовили звернення за такою реєстрацією згідно вимог ч.4 вказаної статті.

З матеріалів справи вбачається, що заява про реєстрацію змін до Статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви Київського патріархату, датована 05.10.2013 року. Наявні в реєстраційній справі документи свідчать про те, що така заява, підписана новообраною парафіяльною радою, дійсно надходила, вказані обставини підтверджуються показами представника відповідача та показами свідків.

В свою чергу, оспорюване розпорядження винесено лише 10.06.2014 року, тобто, поза межами строку, визначеного ч.3 ст.14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації". Не витребування відповідачем висновку місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів, не є підставою для скасування вказаного розпорядження, оскільки зазначена частина передбачає лише право органу, який здійснює реєстрацію статутів на витребування таких висновків, а не обов»язок. Окрім того, як в суді першої інстанції (с/з від 24.09.2014 року) так і при розгляді справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що такі перевірки проводилися, однак письмові висновки не складалися. Також, при розгляді справи судом першої інстанції (с/з від 24.09.2014 року), представник відповідача зазначав, що разом із заявою про реєстрацію змін до статуту, було подано й інші документи, зокрема, список жителів с. Попільня в підтримку переходу Свято-Миколаївського храму до Української Православної Церкви Київського патріархату.

Також, не впливає на правомірність винесеного розпорядження і те, хто безпосередньо здавав заяву про реєстрацію змін до Статуту, оскільки заяву підписано парафіяльною радою, яку обрано 05.10.2013 року, що узгоджується з положеннями ст. 14 Закону.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що про проведення загальних зборів прихожан з приводу внесення змін до Статуту та звернення з відповідною заявою до обласної державної адміністрації було відомо позивачам, про що свідчать звернення настоятеля ієрея ОСОБА_9 як до обласної державної адміністрації так і в інші інстанції (а.с. 134-136).

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 2 статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Житомирською обласною державною адміністрацією правомірно прийнято рішення про реєстрацію змін та доповнень до Статуту Свято-Миколаївської парафії Житомирської єпархії Української Православної церкви Київського патріархату, а відповідно, спірне розпорядження є таким, що прийняте в межах повноважень та на підставі Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Отже, відповідно до приписів ст.202 КАС України, судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Релігійної громади Свято-Миколаївської парафії с.Попільня Попільнянського району Житомирської області Житомирської єпархії Української православної церкви Київського патріархату задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" жовтня 2014 р. скасувати та прийняти нову.

Відмовити Свято-Миколаївській Українській православній церкві у задоволенні позову до Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 10 червня 2014 року №150.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" червня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Свято-Миколаївська Українська православна церква вул.Шевченка,1,с.Попільня,Житомирська область,13500

3- відповідачу Житомирська обласна державна адміністрація м-н С.П.Корольова, 1,м.Житомир,10014

4-третій особі: Реєстраційна служба Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області - вул.Б.Хмельницького,7,смт.Попільня,Житомирська область,13501,

5 - Релігійна громада Свято-Миколаївської парафії с. Попільня Попільнянського району Житомирської області Житомирської єпархії УПЦ КП вул. Шевченка, 1, с. Попільня, Попільнянський р-н, Житомирська область, 13500

6 - представнику позивача ОСОБА_12 АДРЕСА_2

7 - представнику позивача Шмарьова Тетяна Олександрівна АДРЕСА_1.

8 - представнику позивача Тетерський Віталій Юрійович АДРЕСА_3 - ,