Справа № К/9991/27117/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року м. Київ К/9991/27117/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 10 серпня 2010 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі про скасування наказу, зміну формулювання причини звільнення, внесення змін до трудової книжки, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що перебуваючи у щорічній відпустці з 10 червня по 05 липня 2009 року подала 17 червня заяву про звільнення за власним бажанням, проте ані 06 липня, ані 09 липня 2009 року після закриття листка непрацездатності їй не видано трудову книжку та не проведено розрахунок, а запропоновано надати пояснення щодо запізнення на роботу. 09 липня 2009 року її звільнено з роботи за прогул без поважних причин.

Просила визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі від 09 липня 2009 року № 84-о про звільнення за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (за прогул), змінити формулювання причини звільнення на статтю 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) та стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 10 серпня 2010 року позов задоволено: наказ Головного управління Пенсійного Фонду України в місті Севастополі від 09 липня 2009 року №840-о про звільнення ОСОБА_4 за прогул скасовано; зобов'язано змінити причину та формулювання звільнення ОСОБА_4 на звільнення на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням з 06 липня 2009 року, здійснивши відповідний запис до трудової книжки; стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня по 20 липня 2009 року в сумі 766,44 грн.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду змінено рішення суду першої інстанції та визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі від 09 липня 2009 року № 84-о про звільнення ОСОБА_4 09 липня 2009 року за прогул без поважних причин (пункт 4 статі 40 Кодексу законів про працю України); визнано ОСОБА_4 звільненою 06 липня 2009 року за власним бажанням (стаття 38 Кодексу законів про працю України); зобов'язано внести відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_4; стягнуто середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у сумі 852,98 грн.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного Фонду України в місті Севастополі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. У обґрунтування касаційної скарги зазначає, що звільнення позивачки за прогул відбулось із дотриманням норм чинного законодавства, а судами не враховано факт пропуску строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходила державну службу на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі. Перебуваючи у черговій відпустці в період з 10 червня по 05 липня 2009 року, вона 17 червня 2009 року звернулась до роботодавця із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 06 липня 2009 року.

В період з 06 липня по 08 липня 2009 року ОСОБА_4 була звільнена від роботи через хворобу, що підтверджується листком непрацездатності № 374132 серії АБК.

В подальшому наказом в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі № 84-о від 09 липня 2009 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (за прогул без поважних причин).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не проведено звільнення позивача за власним бажанням 06 липня 2009 року.

Змінюючи резолютивну частину рішення окружного суду, суд апеляційної інстанції вважав, що предметом спору є наказ № 84-о, в той час як скасовано наказ № 840-о та невірно визначено період вимушеного прогулу та стягнута грошова сума.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Враховуючи вказану правову норму, позивач повідомила роботодавця 17 червня 2009 року про бажання звільнитися після виходу з чергової відпустки 06 липня 2009 року, подавши заяву відповідного змісту та розраховувала на настання бажаних для неї наслідків.

Кодексом законів про працю України заборонено звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Обмежень щодо звільнення з роботи працівника за власним бажанням в період тимчасової непрацездатності законодавством не встановлено. Оскільки розірвання трудового договору із ОСОБА_4 відбувалося з ініціативи працівника, відповідач позбавлений правових підстав для відмови у звільненні її з роботи на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України з 06 липня 2009 року, а звільнення за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України неможна визнати законним з огляду на викладені вимоги закону та обставини справи.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що передбачено частиною 4 статті 235 Кодексу законів про працю України.

Тому суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу із дати вручення їй трудової книжки та вірно визначили період стягнення.

Неприйнятним є посилання відповідача щодо пропуску строку звернення до суду з огляду на попереднє звернення позивача до суду із відповідним позовом у липні 2009 року в порядку цивільного судочинства та обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, що досліджувались апеляційним судом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Севастополі залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2011 року та змінену нею постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 10 серпня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/