Справа № 2-а-748/2008
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р.м. ОдесаСправа № 2-а-748/2008

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- Турецької І.О.

за участю: секретаря - Разінкіної Л.В.

апелянта - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 18.05.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2008 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Миколаївської міської ради про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14.03.2008 року №22/57 щодо надання у власність земельної ділянки загальною площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, зобов'язати Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність, видати бланк державного акту на власність та погодити його.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням Миколаївської міської ради від 14.03.2008 року №22/57 надано громадянам у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель: затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в Корабельному районі, надано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в Корабельному районі. На підставі вказаного рішення КП «Госпрозрахункове проектно-вишукувальне бюро» розробило технічну документацію із землеустрою, яка була погоджена Управлінням земельних ресурсів, Управлінням містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради. Проте, Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області відмовило позивачу у погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на власність, видати бланк державного акту на власність та погодити його. Відмову у видачі правоустановчого документу та його погодженні позивач вважає неправомірною, тому просив суд зобов'язати Управління вчинити ці дії в судовому порядку.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2008 року вказані вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 заявляє, що їй, як громадянину з активною громадянською позицією, стало відомо про зазначене судове рішення у лютому 2015 року під час розгляду іншої справи за позовом прокурора до місцевої ради про повернення земельних ділянок до лісового фонду.

Ознайомившись із судовим рішенням, апелянт вважає, що суд першої інстанції однобічно та неповно з'ясував обставини справи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що 08.11.2007 року рішенням Миколаївської міської ради №17/40 позивачу було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство» з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві.

Рішенням Миколаївської міської ради від 14.03.2008 року №22/57 надано громадянам у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель: затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», з віднесенням її до земель житлової забудови - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в Корабельному районі, надано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 в Корабельному районі.

На підставі вищезазначеного рішення КП «Госпрозрахункове проектно-вишукувальне бюро» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 м. Миколаєва, Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області відмовило позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його.

Підставою для відмови стало зупинення Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р прийняття рішень про надання згоди на вилучення лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Зміст рішення суду першої інстанції, яким задоволені позовні вимоги, свідчить про відсутність мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Єдина норма закону на яку послався суд у своєму рішенні, це ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів вважає, що діючі на період спірних правовідносин норми земельного законодавства не давали суду першої інстанції підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 57 Лісового кодексу України (яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Надання земельних ділянок в оренду зацікавленим особам при необхідності їх вилучення або зміни цільового призначення здійснюється в порядку визначеному ст. ст. 123, 124, 151 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 151 Земельного кодексу України надання земельних ділянок в оренду провадиться за погодженням з відповідними територіальними органами виконавчої влади з питань лісового господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення), а також за погодженням з відповідними державними природоохоронними органами та землекористувачами, в користуванні яких знаходяться відповідні земельні ділянки лісогосподарського призначення.

Пункт 4 ст. 20 Земельного кодексу України встановлює, що зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно із п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення політики у сферах охорони природи, екологічної безпеки, природокористування.

До повноважень Кабінету Міністрів України у галузі земельних відносин відноситься реалізація державної політики у сфері використання та охорони земель (ст. 13 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Згідно із ст. 53 зазначеного Закону Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 610-р від 10 квітня 2008 року «Про зупинення прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення», з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему зобов'язані, до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Рішення щодо неконституційності вказаного Розпорядження не приймалось, нечинним не визнавалось, його дія не припинялась та не скасовувалась, тому є таким, що підлягає обов'язковому виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, а також видати бланк державного акту на право власності на земельну ділянку і погодити його, діяв в межах та на підставі законодавства України.

Крім цього, пунктом 4.2.1 Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України від 03 грудня 2004 року №391 (в редакції від 13.12.2005 року) передбачена обов'язкова державна експертиза проектів землеустрою щодо відведення земель лісового фонду площею до 10 га, яка повинна проводитися обласним управлінням Держкомзему.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою, без позитивних висновків державної експертизи заборонена.

Враховуючи, що обов'язкова державна експертиза вищевказаного проекту землеустрою не проводилась, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою для задоволення вимог позивача є наявність факту порушення відповідачем - суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Таким чином, вимога позивача про визнання правомірним рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 є такою, що не направлена на захист порушеного права, свобод та інтересів позивача, тому не може бути реалізована судом у розумінні КАС України.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Колегія суддів вважає, що незаконна передача земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує його інтереси, як громадянина, а також інтереси громади міста Миколаєва, перешкоджає вільному доступу громадян до рекреаційного об'єкту - лісу.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, за недоведеністю обставин, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленим, та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 жовтня 2008 року - скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Миколаївської міської ради про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В.Стас

І.О.Турецька