Справа № 807/133/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Справа № 876/3713/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В,Я., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішеннь, -

в с т а н о в и в :

14 січня 2014 року позивач - ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача - Мукачівської ОДПІ, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 18 грудня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18214,01 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску № від 18 грудня 2013 року, яким позивачу донараховано 19879,63 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у сумі 2981,94 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 18 грудня 2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18214,01 грн. (за основним платежем - 14163,21 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4050,80 грн.). Визнано протиправним та скасовано рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 18 грудня 2013 року № про донарахування 19879,63 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій у сумі 2981,94 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що за видом діяльності в частині надання послуг (в тому числі побутових) критерієм для перебування на 2-й групі єдиноплтників є надання таких послуг виключно платникам єдиного податку та/або населенню. При цьому щодо виробництва, продажу товарів та діяльності у сфері ресторанного господарства не встановлено обмежень щодо кола осіб з якими платник єдиного податку 2-ї групи може вступати в господарські відносини. Отже за змістом п.2 п.291.4 ст.291 ПК України платник єдиного податку, який перебуває на 2-й групі не може надавати послуги особам, які не є платниками єдиного податку, в тому числі, застосовують загальну систему оподаткування. Виходячи із положень п.2 п.291.4 ст.291 ПК України для цілей застосування п.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України поняття виду діяльності для оподаткування єдиним податком необхідно розуміти у нерозривному взаємозв'язку з визначеним колом осіб, у взаємовідносинах з якими діяльність здійснюється. Порушивши умови перебування на 2-й групі платників єдиного податку, ФОП ОСОБА_2 не подав заяву про перехід до іншої групи платників єдиного податку, у межах якої дозволено надавати послуги особам, які не є платниками єдиного податку, а тому податковий орган правильло визначив обов'язок позивача перейти на загальну систему оподаткування результатів його господарської діяльності, в тому числі шляхом сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином, спірні рішення податкового органу прийняті правомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_6, виданим виконавчим комітетом Мукачівської міської ради Закарпатської області 07 червня 200о року, підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем.

На момент виникнення спірних правовідносин позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Свідоцтвом платника єдиного податку серії Б №654683 стверджується, що ФОП ОСОБА_2 перебуває на другій групі платника єдиного податку зі ставкою 20 відсотків, вид діяльності: "49.41. вантажний автомобільний транспорт".

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 29 по 30 жовтня 2013 року Мукачівська ОДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2013 року, якою встановлено, зокрема, порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, чим занижено суму податку на доходи фізичних осіб на суму 14163,21 грн.; ст.ст.7,8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", чим занижено єдиний внесок із чистого оподаткованого доходу в розмірі 19879,63 грн.

Підставою для донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є та обставина, що ФОП ФОП ОСОБА_2, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, протягом III кварталу 2012 року здійснював господарські операції з суб'єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування, зокрема: ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ТОВ "КСТ Груп Україна" (), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ПТЕП "Автотрансекспедиція" (), в зв'язку з чим, на думку податкового органу, повинен був перейти на загальну систему оподаткування, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), тобто з 01 жовтня 2012 року.

За результатами перевірки складено Акт №800/1703/ від 06 листопада 2013 року.

18 грудня 2013 року на підставі вказаного акта Мукачівськоа ОДПІ винесено податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18214,01 грн., в т.ч. основний платіж - 14163,21 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4050,80 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 19879,63 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у сумі 2981,94 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган не вправі визначати додаткові випадки (крім прямо встановлених нормами ПК України) обов'язку переходу на сплату інших податків та зборів, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для переведення ФОП ОСОБА_2 на загальну систему оподаткування та, відповідно, донарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

П.291.4 ст.294 ПК України передбачає поділ платників єдиного податку на групи, зокрема, відповідно до п.п.2 п.291.4 ст.294 ПК України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень. При цьому, дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої або п'ятої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для таких груп;

Згідно з пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України у платника єдиного податку існує обов'язок щодо переходу на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом у таких випадках та у строки: 1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого п.п.5 п.291.4 ст.291, платниками єдиного податку першої - третьої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для п'ятої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого п.п.4 п.291.4 ст.291, платниками єдиного податку четвертої групи, які використали право на застосування іншої ставки, встановленої для шостої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку п'ятої і шостої груп - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення; 4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п.291.6 ст.291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків; 5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми; 6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення; 7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності; 8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Вказаний перелік підстав переходу на сплату інших податків і зборів є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналізуючи вищенаведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що контролюючий орган не вправі визначати додаткові випадки (крім прямо встановлених нормами ПК України) обов'язку переходу на сплату інших податків та зборів, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для переведення ФОП ОСОБА_2 на загальну систему оподаткування та, відповідно, донарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Бурден проти Сполученого Королівства» від 08 квітня 2008 року зазначив, що дискримінація при наданні пільг в оподаткуванні є порушенням ст.14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 протоколу № 1 до неї (заборона дискримінації).

Крім того, збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних рішень контролюючого органу) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18214,01 грн., в т.ч. основний платіж - 14163,21 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4050,80 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 19879,63 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у сумі 2981,94 грн. прийняті неправомірно.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 807/133/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

М.П. Кушнерик