Справа № 644/319/15-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 р. Справа № 644/319/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. по справі № 644/319/15-а

за позовом ОСОБА_3

до Відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Харкова Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , Інспектора Державної патрульної служби взводу Державної патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Харкова Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Іванова Віталія Сергійовича

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Харкова ГУМВСУ в Харківської області (відповідач), інспектора ДПС взводу ДПС ВДАЇ з обслуговування м. Харкова ГУМВСУ в Харківської області Іванова Віталія Сергійовича (відповідач), в якому просив суд:

- визнати дії інспектора ДПС РДПС ВДАЇ м. Харкова Іванова Віталія Сергійовича щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 860591 від 26 грудня 2014 року та прийняття постанови серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року неправомірними;

- скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року, прийняту інспектором ДПС РДПС ВДАІ м. Харкова Івановим Віталієм Сергійовичем, відносно ОСОБА_3, про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2014 року об 11 годині 40 хвилини позивач, ОСОБА_3, керуючи автомобілем Шевроле Ласеті, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Балакірєва в бік вул. Сумської в м. Харкові зі швидкістю 83 км на год.

В районі будинку № 85 по вул. Сумській його було зупинено інспектором ДАІ Івановим В.С. та складено адміністративний протокол за перевищення швидкості руху і винесено постанову про порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якої притягнуто позивача до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Відповідно до адміністративного протоколу та постанови швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості TruCam № ТС000672.

Не погодившись з такими діями суб'єкта владних повноважень та протоколом про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання дій інспектора ДАІ щодо складання протоколу та розгляду адміністративної справи протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у інспектора ДАІ підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 860591 від 26 грудня 2014 року інспектором ДАІ Івановим В.С. є перевищення позивачем швидкості руху (83 км на год.) в населеному пункті.

Відповідно до протоколу від 26.12.2014 року, який складено інспектором ДАІ Івановим В.С. швидкість руху вимірювалася вимірювачем швидкості «TruCam» № ТС000672, який внесено в Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Додатком до протоколу зазначено постанову серії ПС2 № 205935.

Вказаний адміністративний протокол підписано ОСОБА_3, в якому зазначено про незгоду з порушенням правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в протоколі, позивач обґрунтовує тим, що він не порушував швидкість руху в населеному пункті, а працівником ДАІ не надано доказів порушення позивачем ПДР, а також не надано документів, що підтверджують законність використання невідомого йому приладу та його повірки, яким вимірювалась швидкість руху позивача, документів щодо проходження інспектором навчання по використанню цього приладу.

Колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками .

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічного приладу «TruCam» адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Будь-яких інших доказів щодо перевищення позивачем швидкості на 23 км на годину, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, окрім адміністративного протоколу, відповідачем не надано.

При цьому наданий до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення, незважаючи на не згоду позивача з вчиненням ним адміністративного правопорушення за показаннями технічного приладу, не містить посилань на будь-які інші докази, які підтверджують перевищення позивачем швидкості руху в населеному пункті, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення зазначено додатком постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 205935, що свідчить про складення цієї постанови до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, дії інспектора щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 860591 від 26 грудня 2014 року та прийняття постанови серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, є протиправними.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч. 1 ст. 254 КУпАП).

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо надання пояснень, заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного порушення щодо перевищення швидкості руху, з огляду на ненадання інспектором ДАІ документів на підтвердження сертифікації вимірювача швидкості та проведення його державної повірки, документів, які б підтверджували право та вміння інспектора ДАІ на користування вимірюваним приладом.

Згідно з п. 3.5 глави 3 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2009 р. №111 до завдань та функцій підрозділів ДПС віднесено, зокрема, забезпечення ефективного використання технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 3.5 глави 3 Інструкції №111).

До обов'язків працівників підрозділів ДПС входить кваліфіковано з'ясовувати обставини, які призводять до скоєння ДТП (п. 6.16 Інструкції №111).

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Єдиним доказом, який на думку відповідача доводить вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надано протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 860591 від 26 грудня 2014 року, який складено з порушенням ст. 251 КУпАП. Крім того, зазначений протокол містить лише посилання на встановлення перевищення швидкості позивачем в населеному пункті, що вимірювалось за допомогою приладу «TruCam», але доказів таких показників, здобутих за допомогою зазначеного приладу, ні до протоколу, ні до постанови, ні до суду відповідачем не надано.

Отже, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративного протоколу та застосування вимірювача швидкості, який є сертифікованим, а отже не забороненим в Україні, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року, прийняту інспектором ДПС РДПС ВДАІ м. Харкова Івановим В.С., відносно ОСОБА_3 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, внаслідок чого спірна постанова підлягає скасуванню.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставини та надана оцінка наявним у справі документам, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. по справі № 644/319/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дії інспектора ДПС РДПС ВДАЇ м. Харкова Іванова Віталія Сергійовича щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 860591 від 26 грудня 2014 року та прийняття постанови серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року неправомірними.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 205935 від 26 грудня 2014 року, прийняту інспектором ДПС РДПС ВДАІ м. Харкова Івановим Віталієм Сергійовичем, відносно ОСОБА_3 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Шевцова Н.В.
Судді Мінаєва О.М. Макаренко Я.М.
Повний текст постанови виготовлений 12.06.2015 р.