Справа № 804/19861/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2015 рокусправа № 804/19861/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року по справі за позовом Приватного підприємства "Агротехкомплект" до Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську з позовними вимогами про скасування податкового повідомлення-рішення за № /26444 від 25.07.2011 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 778 400,00 грн.; - скасування податкового повідомлення-рішення за № /23443 від 25.07.2011 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 311 359,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з рішеннями відповідача які ґрунтуються на висновках акту перевірки щодо відсутності реальності виконання господарських операцій з ТОВ "Батіман", та ТОВ "П'ятий фактор", оскільки позивачем були надані первинні бухгалтерські документи на підтвердження господарських операцій з контрагентом, а також виконані всі вимоги щодо формування витрат та податкового кредиту за операціями із вищезазначеними контрагентами, до податкової перевірки надавались усі первинні документи, дані бухгалтерського обліку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Скарга обґрунтована зокрема тим, що уході розгляду справи не спростовано нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Агротехкомплект" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010р. по 31.03.2011р. за результатами якої складено акт №3135/45/23-206/31330093 від 08.07.2011

Перевіркою встановлено порушення позивачем зокрема: п. 1.23 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 3.1 ст. 3, пп.5.2.1 п. 5.2 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.27, пп.14.1.13, пп. 14.1.56, п. 14.1, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.1 пп.135.5.4 п. 135.5 ст. 135., п. 138.1, пп. 138.1.1, п. 138.8 ст. 138 ПК України що призвело до заниження податку на прибуток за період 2010р. та І кВ. 2011р. в сумі 626886грн.; пп. 7.2.3 пп.7.2.4п п.7.2, п.п 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.. 180, ст.. 185, ст.. 186, ст.. 187, ст.. 188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 250753грн.

До таких висновків відповідач прийшов визначаючи нікчемними угоди, укладені ПП "Агротехкомплект" зі своїми контрагентами: ТОВ "Батіман", та ТОВ "П'ятий фактор".

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов'язань.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до вимог пп. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 вказаного Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного Закону).

Відповідно до п. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (абзац 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж Закону).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", підставою для нарахування податкового кредиту з ПДВ є податкова накладна, яка видається платником податку - постачальником товарів (послуг) на вимогу їх отримувача.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на внесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що позивач за період, що перевірявся, придбавав у ТОВ "П'ятий фактор" запчастини до сільськогосподарської техніки на суму 50000,00 грн. (ПДВ 8333,33 грн.), згідно рахунку від 15.02.2011р. №150 та видаткової накладної №607 від 15.02.2011р. також отримано від вказаного контрагента податкову накладну №287 від 15.02.2011р. Транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною №100 від 15 лютого 2011р.

20.02.2010 між ТОВ "Батіман" та позивачем було укладено Договір поставки №20 за яким позивач в період з 20.05.2010 по 02.11.2011 отримав металопрокат та запчастини до сільськогосподарської техніки на загальну суму 1454525,00 грн. (ПДВ 242420,83 грн.).

Факт виконання договору позивач підтверджує: видатковими накладними №114 від 20.05.2010р. па суму 207000,00 грн.; №124 від 19.05.2010р. па суму 350000,00 грн.; №157 від 25.06.2010р. на суму 200000,00 грн.; №191 від 16.07.2010р. на суму 30000,00 грн.; №190 від 12.07.2010р. на суму 100000,00 грн.; №279 від 17.08.2010р. на суму 125000,00 грн.; №278 від 09.08.2010р. на суму 120000,00 грн.; №427 від 12.10.2010р. на суму 97325,00 грн.; №426 від 06.10.2010р. на суму 113000,00 грн.; №478 від 02.11.2010р. на суму 112200,00 грн.; видатковими накладними №114 від 20.05.2010р. на суму 207000,00 грн. у т.ч. ПДВ 34500,00 грн.; №124 від 19.05.2010р. на суму 350000,00 грн. у т.ч. ПДВ 58333,33 грн.; №157 від 25.06.2010р. на суму 200000,00 грн. у т.ч. ПДВ 33333,33 грн.; №191 від 16.07.2010р. па суму 30000,00 грн. у т.ч. ПДВ 5000,00 грн.; №190 від 12.07.2010р. на суму 100000,00 грн. у т.ч. ПДВ 16666,67 грн.; №279 від 17.08.2010р. на суму 125000,00 грн. у т.ч. ПДВ 20833,33 грн.; №278 від 09.08.2010р. на суму 120000,00 грн. у т.ч. ПДВ 20000,00 грн.; №427 від 12.10.2010р. на суму 97325,00 грн. у т.ч. ПДВ 16220,83 грн.; №426 від 06.10.2010р. на суму 113000,00 грн. у т.ч. ПДВ 18833,33 грн.; №478 від 02.11.2010р. на суму 112200,00 грн. у т.ч. ПДВ 18700,00 грн.; оборотно-сальдовими виписками, податкові накладні. Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №№ 114, 124-1, 124-2, 157-1, 157-2, 191, 190, 228, 371, 422. Оплата підтверджується випискою банку (а.с. 46-89 Т 2).

Також на підтвердження реальності угод укладених між ПП "Агротехкомплект" та ТОВ "Батіман", а також між ПП "Агротехкомплект" та ТОВ "П'ятий фактор" суду надано наступні документи:

Меморіальний звіт по рахункам 201 (сировина) - 20 аркушів. Зазначені документи підтверджують приход товару від постачальників в період з 01.02.2010р. по 30.11.2010р. до складу підприємства в розрізі найменувань товарів, які використовуються у власному виробництві.

Використання придбаного товару позивач підтверджує акти списання на виробництво власної продукції (вибірково)- 46 аркушів. Зазначені документи підтверджують витрати на виробництво власної продукції в розрізі найменувань сировини, а також документи на реалізації виробленої техніки.

Таким чином з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них зазначено одиниці виміру та вартість отриманих товарів, та вказані документи, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Щодо посилання відповідача на інформацію інших податкових органі щодо контрагентів позивача, колегія суддів зазначає, що неналежне виконання податкових зобов'язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на формування витрат та податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Щодо посилання відповідача на дефектність оформлення ТТН, слід зазначити, що навіть оформлення ТТН з певними порушеннями не можу свідчити про відсутність здійснення господарських операцій, оскільки окрім таких в наявності інші документи, що дозволяють прийти до висновку про здійснення господарських операцій.

Доводи податкового органу щодо оцінки договорів з точки зору їх нікчемності не приймаються до уваги, оскільки у відповідності до ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Більш того, слід зазначити, що нікчемність угоди не впливає на податкові зобов'язання сторони такої угоди як платника податку, оскільки податкова звітність це окремий вид звітності, який не пов'язується законом з характеристикою чи оцінкою угоди, а відображає певні наслідки операцій з майном або майновими правами платника податку.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольняючи позовні вимоги, а доводи, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, спростовуються дослідженими по справі доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року по справі за позовом Приватного підприємства "Агротехкомплект" до Дніпродзержинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 11 червня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак