Справа № 826/11958/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2015 р. м. Київ К/800/37335/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013

та додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014

у справі № 826/11958/13-а

за позовом Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» звернулось до суду з позовом, з урахуванням зміни позовних вимог, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників № від 11.06.2013, № від 11.06.2013 та № від 17.07.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2013 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.06.2013 № , № та № .

Додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2013.

В касаційних скаргах відповідач просить скасувати постанову та додаткову постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційні скарги просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з: ПП «Будком-Алон» за період: серпень 2012 року та ВК МПП «Фірма Сато» за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, складено акт № 601/42-10-01069755, в якому зафіксовані порушення: п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 22 674 грн., в т.ч.: за 2-4 квартали 2011 року в сумі 4 045 грн., за 1 квартал 2012 року в сумі 3 167 грн., за 1 півріччя 2012 року в сумі 11 662 грн., за 3 квартали 2012 року в сумі 16 096 грн., за 2012 рік в сумі 18 629 грн.; п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що спричинило заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 648 грн., в т.ч.: за листопад 2012 року на суму 1 998 грн., за грудень 2012 року на суму 650 грн. та завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 15 677 грн., у т.ч.: за січень 2012 року на суму 2 824 грн., за лютий 2012 року на суму 1 764 грн., за квітень 2012 року на суму 1 030 грн., за травень 2012 року на суму 766 грн., за липень 2012 року на суму 8 248 грн. за вересень 2012 року на суму 1 045 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 11.06.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 310 грн., у т.ч.: 2 648 грн. основного платежу та 662 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 28 343 грн., в т.ч.: 22 674 грн. основного платежу та 5 669 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (оскільки, на момент проведення перевірки, позивачу відшкодовано суму 15 677 грн., тому визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 15 677 грн. основного платежу та 3 919 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

В порядку адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2013 скасовано частково та прийнято нове податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2013 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 27 332 грн., у т.ч.: 22 674 грн. основного платежу та 4 658 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентами:

- ПП «Будком-Алон» згідно договору підряду № 87-ПР від 10.04.2012, за умовами якого підрядник (ПП «Будком-Алон») зобов'язалось, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на свій ризик своїми засобами, із використанням власних матеріалів, обладнання, виконати та передати замовнику (позивачу) в обумовлений цим договором строк роботи: монтаж вузла обліку води у нежитловому приміщенні на станції Харків-Червонозаводська, а замовник зобов'язався забезпечити своєчасне фінансування робіт, прийняти закінчений об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт і використаних матеріалів;

- ВК МПП «Фірма Сато» згідно договорів: № 332-ЮІ від 18.04.2012 про надання послуг технічного обслуговування та ремонту автотранспорту, за умовами якого виконавець (ВК МПП «Фірма Сато») за завданням замовника (позивача) зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспорту; № 401-ПМ від 21.05.2012, за умовами якого постачальник (ВК МПП «Фірма Сато») зобов'язується поставити покупцеві (позивачу) товар, що визначений у цьому договорі (запасні частини до легкових та вантажних автомобілів), місцезнаходження товару - склад постачальника (м. Київ, вул. Електротехнічна, 43-а.

За наслідками зазначених правовідносин із контрагентами ПП «Будком-Алон» та ВК МПП «Фірма Сато» позивачем у перевіряємому періоді формувалися валові витрати та податковий кредит з податку на додану вартість.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на безтоварності фінансово-господарських операцій позивача з контрагентами (ПП «Будком-Алон», ВК МПП «Фірма Сато»), основані на актах про неможливість проведення зустрічних звірок вказаних контрагентів; з аналізу податкової звітності встановлено відсутність будь-якої інформації про наявність у ВК МПП «Фірма Сато» виробничих потужностей, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства; ПП «Будком-Алон» задекларовано наявність співробітників у кількості 3 осіб, з яких: одна особа директор та одна особа бухгалтер.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено яким саме чином контрагенти позивача без наявності жодної матеріально-технічної бази (устаткування), складських приміщень, транспорту, та відповідних трудових ресурсів, мали змогу надавати послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобільного транспорту, та поставки запчастин для легкових та вантажних автомобілів (у великих обсягах та на значні суми), а також виконувати роботи з монтажу вузла обліку води у нежитловому приміщенні, що відповідно передбачають необхідність наявності достатньої матеріально-технічної бази, а також трудових ресурсів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що згідно ліцензій ПП «Будком-Алон» уповноважене здійснювати господарську діяльність у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному випадку судами обох інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит та валові витрати; питання щодо фактичної сплати позивачем податку на додану вартість в ціні робіт, послуг, що придбані платником податку, з документальним підтвердженням.

Для вирішення спору важливе значення також має встановлення факту реєстрації та перебування контрагентів платника податку в стані платників податку на додану вартість, що надає право таким платникам видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Також, судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання щодо правомірності формування витрат позивача в спірному періоді в розрізі із понесеними витратами на виконання господарських операцій із вказаним контрагентом та їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Судам слід врахувати, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише відсутністю у контрагентів технічних можливостей, основних фондів, складських приміщень тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 зазначеного Кодексу обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов'язку.

Крім того, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнаючи протиправним та скасовуючи податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2013, оскільки з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, вказане податкове повідомлення-рішення не було предметом спору у даній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013, додаткову постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2013 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний