Справа № 826/8584/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8584/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/8584/15

за позовом

Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області

до

Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві

про

визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області (далі – позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (далі – відповідач) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії та скасування постанови ВП №44054907 від 19.12.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу (далі – оскаржувана постанова).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем при прийняті оскаржуваної постанови було порушено Закон України «Про виконавче провадження», що мало своїм наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідач відношення до позову не висловив, надав належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження.

Позивач просив розглядати справу без участі представника.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України судом ухвалено про перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №44054907.

Зазначена постанова мотивована тим, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що на рахунках боржника кошти відсутні. Окрім того, зазначено, що звернення стягнення на транспортні засоби та нерухоме майно останнього є недоцільним, оскільки вартість такого майна значно вища ніж сума штрафу, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Позивач вважає, що дії щодо повернення виконавчого документу стягувачу є протиправними, а оскаржувана постанова прийнята в супереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідачем при виконання виконавчого документу не забезпечено здійснення всіх належних дій направлених на примусове виконання виконавчого документу.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі – Закон № 606-XIV).

Частина 1 ст. 17 вказаного закону передбачає, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Приписи ч. 1 ст. 11 № 606-XIV зобов'язують державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В той же час, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону № 606-XIV).

Статтею 52 вказаного закону визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, зокрема, встановлено наступне.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З вказаного судом вбачається, що державним виконавцем повинні бути вчинені всі необхідні дії, в рамках наданих йому Законом 606-XIV прав, з метою встановлення майнового стану боржника для подальшого виконання виконавчого документу.

Поряд з цим, п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону 606-XIV встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що дії, які вчиняються державним виконавцем щодо встановлення майнового стану боржника, зокрема, щодо встановлення відсутності майна, коштів є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

Так, згідно матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем направлено запит №1238/16 від 30.09.2014 до УДАІ ГУ МВС України в місті Києві про надання інформації про наявність майна та поточних рахунків божника. Окрім того, останнім сформовано платіжну вимогу від 19.12.2014 про стягнення боргу з боржника.

Дослідивши вказані документи, суд відмітить, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази їх направлення та відповіді на них. Поряд з цим, сформоване платіжне доручення не містить жодних відміток банку щодо його прийняття та виконання/не виконання останнього.

Вказане в сукупності свідчить, що відповідачем у справі не вжито всіх належних заходів щодо встановлення майнового стану боржника, що мало своїм наслідком прийняття передчасного рішення щодо повернення виконавчого документу стягувачу.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування постанови ВП №44054907 від 19.12.2014 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Додатково суд зазначить, що при вирішення спору по суті, судом не оцінювалися формальні порушення державного виконавця при винесені оскаржуваної постанови, оскільки останні не є підставою для скасування рішення, а лише носять додатковий характер.

Відносно позовних вимог про зобов'язання відповідача поновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу суд відмовляє, оскільки в силу скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №44054907 від 19.12.2014 належним виконанням вказаного рішення є поновлення виконавчого провадження. Тобто, скасування постанови про повернення виконавчого провадження має своїм наслідком поновлення останнього.

В той же час, суд відмовляє позивачу в задоволені позовних вимог щодо визнання неправомірними дій щодо повернення виконавчого документу, оскільки, на думку суду, відповідач реалізував свої повноваження в рамках наданих йому повноважень Законом 606-XIV, хоча й прийняв по суті передчасне рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги всі обставини в сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Інші доводи позивача не спростовують встановленого вище судом.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не спростували покликання позивача.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №44054907 від 19.12.2014.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк