Справа № 822/595/15
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/595/15

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

14 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: Карєпової Галини Анатоліївни;

представника відповідача: Царука Дмитра Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного малого підприємства "Лідер" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ПМП "Лідер" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року даний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідача подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції- без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в період з 29.10.2014 року по 31.10.2014 року працівниками відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку приватного малого підприємства "Лідер" з питань документального підтвердження господарських відносин із ТОВ "Алькона Плюс" за червень-листопад 2013 року та ТОВ "Тенза Ліга" за листопад 2013 року - січень 2014 року, про що складено акт № 4912/22-07/14148019 від 07.11.2014 року.

В акті перевірки було встановлено, зокрема, порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.10, п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет за підсумками червня 2013 року - січня 2014 року в сумі 28010 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/3152 від 21.11.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 28010 грн. за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14005 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності визначених зобов'язань з ПДВ у оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стосовно взаємовідносин із ТОВ "Алькона Плюс" колегія судів зазначає наступне. Апелянтом зазначено, зокрема, що на момент проведення перевірки стан такого платника податків - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей.

До перевірки надано лише договір від 01.07.2013 року, однак у податкових накладних зазначено договори з іншою датою.

Також в акті перевірки зазначається про те, що транспортування здійснювалось різними автопідприємствами - ТОВ "Міф" та ТОВ "ВВ-Тер", але транспортування здійснювалось виключно автомобілем Вольксваген, державний номер НОМЕР_1, водій - ОСОБА_4. При цьому основні засоби у зазначених автоперевізників відсутні, будь-яких взаємовідносин з ТОВ "Алькона Плюс" вони не здійснювали.

В наданих до перевірки податкових накладних та товарно-транспортних накладних відсутні певні реквізити (у видаткових накладних відсутні відомості про особу (та посаду), яка їх виписала; в ТТН - не зазначено точної адреси навантаження, розвантаження, особи (та посади), яка їх відвантажила). При цьому автоперевізники транспортували вантаж одним автомобілем, який за ними не зареєстрований (та не виявлений системою фіксації і розпізнавання номерних знаків "Відеоконтроль РУБІЖ").

Також в акті перевірки вказується, що до перевірки не надано сертифікатів відповідності на товар, паспортів якості; документів, що засвідчують зберігання ТМЦ (договори зберігання, акти прийому-передачі ТМЦ на зберігання, документи складського обліку). Однак зазначається, що представником позивача була надана відповідь, що придбані ТМЦ одразу монтувались та встановлювались на об'єкт будівництва.

Крім цього, позивачем було надано акт здачі-прийняття робіт по регулюванню вікон, однак зміст та обсяг виконаних робіт відсутній, як і відсутні відомості про результати виконаних робіт, обґрунтування вартості.

Судом встановлено, що між ПМП "Лідер" (замовник) та ТОВ "Алькона Плюс" (виконавець) було укладено договір купівлі-продажу від 01 липня 2013 року, відповідно до якого виконавець зобов'язується передати у власність замовника продукцію, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити її. Найменування, кількість, ціна, конфігурація замовлення вказуються в видаткових накладних.

Відповідно до п.п.2.3, 4.3 Договору оплата вартості узгодженого замовлення здійснюється в безготівковій формі. Товар поставляється замовнику від виконавця та посвідчується товарно-транспортними накладними.

На підтвердження реальності виконання умов договору позивачем було надано виписані ТОВ "Алькона Плюс" накладні, видаткові накладні; сертифікати відповідності.

На підтвердження транспортування товару надано товарно-транспортні накладні (автоперевізники - ТОВ "Міф" та ТОВ "ВВ-Тер").

На підтвердження отримання товару уповноваженою особою приватного малого підприємства "Лідер" позивачем під час проведення перевірки було надано журнал реєстрації доручень, на підтвердження оплати товару - виписки з банку, картки рахунку №631.

При цьому колегія суддів погоджується із тим, що податковим органом не ставилось під сумнів наявність в ПМП "Лідер" ТМЦ (вікон, відливів, москітних сіток, підвіконь та інш.) та використання їх у господарській діяльності (т.1, а.с.40-41).

Також позивачем було надано до перевірки акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №0611-0001 від 06.11.2013 року, відповідно до якого ТОВ "Алькона Плюс" для ПМП "Лідер" було проведено послуги з регулювання вікна (кількість - 1, од. виміру - послуга, ціна з ПДВ 181 грн.).

Стосовно взаємовідносин із ТОВ "Тенза Ліга" - перевіркою встановлено укладення договорів підряду із вказаним контрагентом та позивачем. Вказується, що в податковій накладній від 28.11.2013 року №168 у графі "вид цивільно-правового договору" зазначено договір підряду від 07.11.2013 року №24/13, фактично до перевірки надано договір №24/13 від 15.11.2013 року. В рядку "номенклатура товарів/послуг продавця" зазначено "послуги по нанесенню гіпсової штукатурки", хоча в наданому договорі підряду не йдеться про надання вказаних послуг. В договорі зазначено про такі види робіт, як машинне штукатурення стін вапняно-цементним розчином та машинне штукатурення віконних і дверних відкосів вапняно-цементним розчином.

Крім того, ТОВ "Тенза Ліга" не мало змоги виконати такі роботи, оскільки на підприємстві фактично відсутні необхідні трудові ресурси, основні фонди, транспортні засоби для виконання робіт та надання послуг.

Висновки відповідача також ґрунтуються на результатах актів про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача.

Разом з цим, обставини, встановлені в актах про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Так, між позивачем (генеральний підрядник) та ТОВ "Тенза Ліга" (підрядник) було укладено договір підряду №24/13 від 15.11.2013 року, відповідно до якого підрядник за завданням генерального підрядника приймає на себе зобов'язання на власний ризик та власними силами виконати та здати генеральному підряднику штукатурні роботи стін вапняно-цементним розчином на об'єкті: реконструкція будівлі майстерні центральної садиби, торгового центру, будівлі майстерні з добудовою під фізкультурно-оздоровчий комплекс з плавальними басейнами для оздоровчого плавання та ігор (аквапарк), автопаркінгу та надбудовою над торговим центром та будівлею майстерні мансардного поверху, та службові приміщення по вул.Кам'янецькій,122 в м.Хмельницькому.

Відповідно до п.2.2, 2.3, 3.4,3.6 Договору сторони дійшли до згоди стосовно вартості одного квадратного метра на такі види робіт: машинне штукатурення стін вапняно-цементним розчином та машинне штукатурення віконних і дверних відкосів вапняно-цементним розчином. Договірна ціна за згодою сторін може уточнюватися в міру виконання робіт, здійснення витрат підрядника у разі, зокрема, виникнення додаткових робіт, не передбачених договором підряду.

Факт виконання робіт/частин робіт фіксується актами прийому-передачі виконаних робіт. Підрядник щомісячно на підставі об'ємів фактично виконаних робіт складає акт форми КБ-2в, КБ-3, зведену відомість матеріально-технічних ресурсів в двох примірниках, погоджує їх з Генеральним підрядником.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ "Тенза Ліга" (підрядник) було укладено договір підряду №16-12/13 від 16.12.2013 року, відповідно до якого підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати будівельні роботи частини житлового будинку по вул. Козацька, 48/1 в м.Хельницький.

Відповідно до п.2.1,5.3 Договору роботи, що виконуються за даним договором, включають облаштування цементної стяжки в житлових та нежитлових приміщеннях будинку товщиною до 5 см. Оплата робіт проводиться в безготівковому розрахунку та вноситься на розрахунковий рахунок підрядника протягом 5 робочих днів з дати прийняття замовником виконаних робіт, про що свідчать підписані двома сторонами акти виконаних робіт (ф.КБ-2).

На підтвердження виконання договорів підряду позивачем надано акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат), підсумкові відомості ресурсів до акту приймання виконаних будівельних робіт, акт прийому-передачі давальницьких матеріалів, довіреність на отримання ТМЦ.

Також позивачем було надано до перевірки картки рах. 631 на підтвердження здійснення розрахунків із контрагентом.

Згідно підпункту "а" п.198.1 ст.198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум ПДВ є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про придбання та використання ним товарів (послуг) у межах господарської діяльності.

Наявні в матеріалах справи податкові накладні відповідають вимогам п.201.1 ст.201 ПК України.

Суд також звертає увагу на те, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції.

При цьому наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Незначні недоліки в оформленні податкових накладних ( в яких дата договору не відповідає даті укладеного договору) та видаткових накладних (відсутні відомості про особу (та посаду), яка їх виписала) не впливають на суть здійснених господарських операцій, дають можливість їх ідентифікувати, тому не можуть втратити статусу первинного документа.

Аналогічний висновок стосується наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, в яких не зазначено точної адреси навантаження, розвантаження, особи (та посади), яка їх відвантажила). Такі недоліки не роблять вказані звітні документи недійсними та вказане не може свідчити про їх неналежність та недопустимість. При цьому суд зважає на те, що податковим органом не заперечується наявність у позивача відповідних ТМЦ.

Стосовно висновків відповідача про відсутність у контрагентів основних фондів, трудових ресурсів, та відсутність їх за своїм місцезнаходженням, суд зазначає наступне.

Податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб. Позивач не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. При цьому, відповідно до спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 11.03.2015 року відомості про контрагентів позивача є підтвердженими.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що не є вірними посилання відповідача на відсутність належних сертифікатів якості або інших документів відповідності якості продукції, як на одну з підстав безтоварності операцій, оскільки за змістом ч.1 та 2 ст.666 ЦК України єдиними правовими наслідками невиконання продавцем обов'язку передати покупцеві документи, що стосуються товару, є право (а не обов'язок) покупця відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар покупцеві. При цьому право використання сертифікованої чи не сертифікованої продукції у власній господарській діяльності належить безпосередньо позивачу, який здійснює діяльність на власний ризик з метою отримання прибутку.

До того ж, придбані ТМЦ придбавались позивачем не у виробника таких товарів, а у посередника.

При цьому позивач надав до матеріалів справи сертифікати відповідності на окремі ТМЦ (обов'язковість отримання яких не було передбачено договором), та вважав їх достатніми.

Стосовно доводів апелянта, що автоперевізниками (ТОВ "Міф" та ТОВ "ВВ-Тер") у податковій звітності фактично не було відображено надання послуг з перевезення по спірних операціях позивача з ТОВ "Алькона Плюс", суд зазначає наступне. Чинне законодавство не ставить в залежність право на формування податкового кредиту від фактичної сплати контрагентами (чи іншими особами) податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків, а право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Що стосується доводів щодо фактичного невиконання послуг ТОВ "Тенза Ліга" в зв'язку з тим, що таким контрагентом надані послуги, виконання яких не було передбачено договором №24/13 від 15.11.2013 року - то як вже зазначалось вище (п.2.3 Договору), таким договором було передбачено й можливість виконання та, відповідно, оплати додаткових робіт, не передбачених договором підряду.

Не є належним доказом неможливості реального здійснення господарських операцій посилання податкового органу на відсутність у контрагентів необхідних умов (основних фондів, трудових ресурсів, транспортних засобів), оскільки діяльність може здійснюватись шляхом залучення трудових ресурсів та транспорту у інший спосіб, зокрема - шляхом укладення цивільно-правових та господарських договорів.

Крім того, податковим органом не заперечується факт того, що позивачем виконувались роботи по будівництву, при цьому ТМЦ (отримані від ТОВ "Алькона Плюс") та послуги (надані ТОВ "Тенза Ліга") використано ним у власній господарській діяльності для отримання прибутку.

За таких обставин колегія суддів погоджується із тим, що наявними в матеріалах справи доказами спростовуються висновки податкового органу щодо нездійснення господарських операцій позивача з контрагентами, викладені в акті перевірки. Позивачем було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням та фактичним отриманням товарів (послуг) для подальшого використання у власній господарській діяльності

Таким чином, прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1-2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 травня 2015 року.

Головуючий Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді Боровицький Олександр Андрійович

Драчук Тетяна Олександрівна