Справа № 2а-3169/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Київ К/9991/89419/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Кошіля В.В., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківської області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2011 по справі № 2а-3169/11/2670

за позовом Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківської області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2011 року Підприємство звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2010 № /0 та від 23.12.2010 № /1, якими до позивача застосовано штраф за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з рентної плати за стабільний газовий конденсат у розмірі 7 554,72 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Вказані судові рішення вмотивовано висновком про відсутність у податкової інспекції права чи обов'язку змінювати призначення платежу, самостійно визначене платником податку.

Не погодившись із судовими рішеннями, податкова інспекція до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на те, що п. 7.7 ст. 7 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон №2181-ІІІ) визначено що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду, враховуючи клопотання про заміну відповідача на правонаступника згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", у відповідності до вимог ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Харківської області Державної податкової служби на його правонаступника - Державну податкову інспекцію у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківської області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що фактичною підставою визначення позивачу сум фінансових санкцій слугував висновок фахівців податкового органу, викладений в акті невиїзної документальної перевірки від 25.11.2010, що позивачем в порушення вимог абз. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 № 256 "Про затвердження порядку обчислення та внесення до Державного бюджету України рентної плати за нафту, природний газ і газовий конденсат" та пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" несвоєчасно (із затримкою 27 календарних днів) сплачено самостійно задекларовані суми податкових зобов'язань з рентної плати за газовий конденсат за серпень 2010 року на загальну суму 75 547,18 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, результатів адміністративного оскарження та відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, яким передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі від 10% до 50 % погашеної суми податкового боргу залежно від строків затримки такої сплати, контролюючим органом було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивачем поточні податкові зобов'язання з рентної плати за серпень 2010 року, які були самостійно визначені Підприємством шляхом подачі відповідних розрахунків, сплачувались своєчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 16.09.2010 № №3440 та від 28.09.2010 № 3554, які містять визначені платником податків відповідні призначення платежів.

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, податкова інспекція, своєчасно сплачені суми самостійно узгоджених податкових зобов'язань з рентної плати за газовий конденсат за серпень 2010 року, всупереч зазначених у платіжних дорученнях призначень платежів, зарахувала у рахунок погашення податкових боргів позивача, які виникли раніше, а саме у липні 2010 року, що на думку Державної податкової інспекції відповідає вимогам Закону № 2181-ІІІ.

Таким чином, суть спірних правовідносин у цій справі полягає у правомірності перерозподілу податковим органом сплачених сум платником податку у рахунок податкового боргу, що не вказаний в платіжних дорученнях.

Як визначено пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ, джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. При цьому право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Встановлена ж п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ рівність бюджетних інтересів, яка зводиться до того, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях, не позбавляє платника як права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до п. 7.1 ст. 7 цього ж Закону, так і обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 2181-ІІІ, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено такого права для податкової інспекції й іншими норми податкового законодавства.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу, передбаченого п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Отже, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Крім того, щодо розглядуваної категорії спорів у постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі № 21-184а11 за позовом державного підприємства "Свердловантрацит" до Державної податкової інспекції у місті Свердловську Луганської області про визнання незаконним податкового повідомлення -рішення відображена правова позиція: "…п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" не дає податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті, зокрема з метою погашення податкового боргу. ".

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Балаклійському районі Головного управління Міндоходів у Харківської області відхилити

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.04.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2011 по справі № 2а-3169/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді В.В. Кошіль

І.Я. Олендер