Справа № К/9991/40423/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"11" червня 2015 р. м. Київ К/9991/40423/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Бутенка В.І.,
Олексієнка М.М., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року, -

встановив:

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому просила поновити строк звернення до суду, визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області неправомірними, стягнути з відповідача на її користь недоплачену допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, а саме допомогу по догляду за: ОСОБА_5 за період з 1 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 7757,53 гривень; ОСОБА_6 за період з 7 вересня 2007 року по 31 грудня 2008 року в розмірі 6032,46 гривень.

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області у виплаті позивачеві допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку в розмірі, передбаченому частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_7 за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно невиплачену щомісячну грошову допомогу по догляду за дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і за періоди з 7 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно невиплачену щомісячну грошову допомогу по догляду за дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2009 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року та залишити в силі постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2009 року.

Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області подало письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

За перевіркою матеріалів справи вбачається, що позивач є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримувала допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку в Управлінні праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області.

Так, до 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, незастрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), і Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Радивилівський районний суд Рівненської області ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог встановив, що ОСОБА_4 наділена правом на отримання допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що позивач мала право на отримання допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у відповідності до норм Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не витребували доказів та не з'ясували належним чином статус позивача у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, що впливає на визначення яким із Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» чи «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» слід керуватися при розгляді справи та на правильність вирішення цього спору, оскільки закон, відповідно до якого повинна бути призначена позивачеві допомога по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, її розмір та порядок нарахування, визначається в залежності від статусу особи у зазначеній системі.

Також вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом 17 березня 2009 року.

Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області наполягало на відмові у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

ОСОБА_4 заявляла клопотання про поновлення строку звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, і таке клопотання підлягало належному вирішенню судом.

У частині 1 статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Поважними причинами пропуску строку є такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Поважність причин пропуску встановленого строку повинна підтверджуватися належними доказами.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини, які підлягають доведенню в судовому процесі відповідно до предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 серпня 2009 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Бутенко В.І.

Олексієнко М.М.