Справа № 818/1239/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 р. Справа № 818/1239/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Недобейко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1239/15

за позовом ОСОБА_3

до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Конотопському районі Сумської області Недобейко Анастасії Миколаївни,

третя особа: Комунальне підприємство "Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації",

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентсва у Конотопському районі Сумської області Недобейко Анастасії Миколаївни (далі - відповідач) від 31.12.2014 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за номером РВ-014 щодо земельної ділянки площею 0,0403 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентсва у Конотопському районі Сумської області Недобейко Анастасію Миколаївну внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за вказаною вище адресою.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради народних депутатів №194 від 27.06.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок» земельна ділянка орієнтовною площею 0,0353 га була передана у приватну власність матері позивача у справі - ОСОБА_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Державний акт на зазначену земельну ділянку матір позивача не отримала. Після смерті ОСОБА_4 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями у розмірі 2/5 в порядку спадкування отримав позивач у справі. Звернувшись до Конотопської міської ради, ОСОБА_3 29.10.2014 року отримав дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тобто до позивача як до спадкоємця у встановленому законом порядку перейшло право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0353га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (загальна орієнтовна площа земельної ділянки під будинком за даними Конотопського МБТІ складає 0,0880га). При виготовленні технічної документації землевпорядною організацією ТОВ «Земля-Консалтинг» площа земельної ділянки була уточнена і її розмір складає 0,0403 га. Згідно з розділом VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Посилання в оскаржуваному рішенні на ст.50 Закону України «Про землеустрій» позивач вважає безпідставним, оскільки формування нової земельної ділянки у даному випадку не відбувалося, її цільове призначення не змінювалося. Тому відмова у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є протиправною, а рішення, винесене державним кадастровим реєстратором за наслідками розгляду заяви від 22.12.2014 року (реєстраційний номер ЗВ-014), - таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі із наведених вище підстав.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що нею було правомірно відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0403 га, отриманої ОСОБА_3 у спадщину, оскільки подана заявником землевпорядна документація для реєстрації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, виконана з порушенням чинного законодавства, а саме дана землевпорядна документація розроблена на частину земельної ділянки площею 0,0405 га, не дивлячись на те, що житловий будинок розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0880 га, яка за даними Конотопського МБТІ обліковується за цим будинком, що свідчить про те, що земельна ділянка перебуває в користуванні, а отже була раніше сформована. Тобто позивач фактично формує нову земельну ділянку, площею 0,0405 га, для чого згідно зі ст.50 Закону України «Про землеустрій» необхідний проект відведення. Відтак, ОСОБА_3 подав для реєстрації земельної ділянки технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 на площу 0,0403га, що не відповідає фактичній загальній площі земельної ділянки, площею 0,0880га, яка була сформована ще у 1956 році та 2/5 якої належать позивачу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом,що й стало підставою для прийняття відповідачем рішення від 31.12.2014 року за номером РВ-014 (а.с.24-25).

Представник третьої особи - Комунального підприємства «Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації», належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.38), в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.39-40), в яких зазначив, що технічний паспорт ТОВ «Земля-Консалтинг» виконано всупереч Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомбуду, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773, зокрема: не внесені поточні зміни до існуючої з 1957 року інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 (п.1.4, розділ 11 абзац 3 Інструкції №127); технічний паспорт розроблено на частину житлового будинку, частину господарсько-побутових будівель, частину земельної ділянки, хоча земельна ділянка була виділена в 1947 році під будівництво будинку, а не його частини (пункт 3.1 Інструкції). Виділу квартири №1, на яку, як на самостійний об'єкт нерухомого майна, зроблений технічний паспорт, не проводилося, окрема адреса не надавалася. Розгляд справи просив проводити у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2005 року ОСОБА_3 є спадкоємцем всього спадкового майна ОСОБА_4, яке складається з 47/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1, належних померлій ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою від 25.01.1991 року р.№2-241, зареєстрованого у Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації р.№10639 №12340440 (а.с.45-46).

Рішенням Конотопської міської ради від 29.10.2014 року на підставі документів, які посвідчують право власності на нерухоме майно, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) спадкоємцям громадян, якими були приватизовані земельні ділянки, але державні акти ними не отримані у зв'язку зі смертю, та погоджено перехід до ОСОБА_3, спадкоємця майна ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2005 року, реєстр 1-1680), права власності на земельну ділянку, площею 0,0353га, розташовану по АДРЕСА_1, передану померлій ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть від 19.02.2005 року НОМЕР_1) в приватну власність рішенням виконкому міської ради від 27.06.1997 року №194 (а.с.8-10).

30.11.2007 року виконавчим комітетом Конотопської міської ради на підставі рішення №406 від 26.11.2007 року позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 2/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 150,9кв.м., житловою площею 75,5кв.м. (а.с.11-12).

За заявою позивача ТОВ «Земля-Консалтинг» розроблено технічну документацію №25 із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-17), з якої слідує, що площа земельної ділянки складає 0,0403 га (а.с.17).

22.12.2014 року ОСОБА_3 з метою реєстрації земельної ділянки площею 0,0405 га, в Державному земельному кадастрі звернувся із відповідною заявою до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентсва у Конотопському районі Сумської області (а.с.48).

31.12.2014 року рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентсва у Конотопському районі Сумської області Недобейко Анастасії Миколаївни відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за номером РВ-014 щодо земельної ділянки площею 0,0403 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Погоджуючись із винесеним відповідачем рішенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 07 липня 2011 року №3613-VI "Про державний земельний кадастр" (далі - Закон України №3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України №3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 1 статті 16 Закону України №3613-VI встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України №3613-VI відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Частиною 1 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 6 статті 24 Закону України №3613-VI передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора, подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі, невідповідність поданих документів вимогам законодавства, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно з п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, за результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор має здійснити державну реєстрацію земельної ділянки або прийняти рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки уразі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Так, в п.110 Порядку №1051 визначено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Тобто, вимогами ч. 6 ст. ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та п. 111 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, однозначно визначено, що у разі невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства, державний кадастровий реєстратор має прийняти рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2005 року ОСОБА_3 набув право власності на 47/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1, (який раніше належав ОСОБА_4), на приватизованій земельній ділянці.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

За своєю суттю формування земельної ділянки полягає у встановленні її технічних, економічних характеристик та юридичного статусу в процесі кадастрових зйомок.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

З копії рішення виконкому Конотопської міської ради від 27.06.1997 року №194 «Про приватизацію земельних ділянок» слідує, що воно було прийнято згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" №15-92 (а.с.8-9).

З довідки Управління Держземагентсва у Конотопському районі Сумської області від 18.05.2015 року №1003-28-0.2-2361/2-15 вбачається, що землевпорядна документація на земельну ділянку, площею 0,0353га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м. Конотоп по АДРЕСА_1, передана у приватну власність ОСОБА_4 (нині померлої) рішенням виконкому Конотопської міської ради від 27.06.1997 року №194 «Про приватизацію земельних ділянок», в управлінні не обліковується, державний акт не видавався (а.с.50).

Згідно з розділом VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Як встановлено під час розгляду даної справи судом та не заперечувалось позивачем, загальна площа земельної ділянки, яка обліковується за даним будинком, складає 0,0880га, яка була сформована ще в 1956 році (а.с.31-32,42).

При цьому, ОСОБА_3 подав для реєстрації земельної ділянки технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 на площу 0,0403га, що не відповідає фактичній загальній площі земельної ділянки, площею 0,0880га (а.с.17).

З технічного паспорту, складеного ТОВ «Земля-Консалтинг», вбачається, що він розроблений лише на частину житлового будинку, частину господарсько-побутових будівель, частину земельної ділянки (а.с.27, зворотній бік). Виділу квартири №1, на яку, як на самостійний об'єкт нерухомого майна, зроблений технічний паспорт, не проводилося, окрема адреса не надавалася (а.с.27-29).

Отже, фактично відбулося формування нової земельної ділянки, що потребує наявності проекту відведення відповідно до ст.50 Закону України "Про землеустрій".

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що позивачем фактично подана землевпорядна документація лише на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0880га, яка вже була раніше сформована, то керуючись вимогами п. 111 Порядку, Державний кадастровий реєстратор прийняв правомірне рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Також, з приводу позовних вимог в частині зобов'язання відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,0403 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, необхідно відмітити, що з системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих юридичних та фактичних мотивів (висновків, суджень тощо), стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим - ймовірність мотивування спірного рішення додатковими юридичними і фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, суд зауважує, що з приписів перелічених норм права вбачається також неприпустимість підміни судом суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Конотопському районі Сумської області Недобейко Анастасії Миколаївни, третя особа: Комунальне підприємство "Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 26.05.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова