Справа № 804/20559/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 рокусправа № 804/20559/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року в адміністративній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», в якому позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів № від 22.07.2014.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняту нову постанову, якою у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ Міндоходів було проведено документальну позапланову виїзну перевірку нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у сумі 46471107,00 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ, поданій за відповідний звітний (податковий) період (вх. № від 22.04.2014) за березень 2014 року, за результатами якої складено акт № 371/28-01-46-02-05393043 від 04.07.2014.

В ході перевірки були виявлені порушення: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту в сумі 566468 грн., в тому числі по періодах: лютий 2014 року - на суму 532443 грн., березень 2014 - 34025 грн.; абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань в сумі 5293194 грн.; п. п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту в березні 2014 року на загальну суму 5327219 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту в лютому 2014 року на суму 532443 грн.; абз. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за березень 2014 року, на суму 19914296 грн.

Вказані висновки, за доводами податкового органу, ґрунтуються на: висновках акту перевірки від 06.06.2014; донарахування податкових зобов'язань за рахунок здійснення комбінатом збиткової діяльності, яка не пов'язана з господарською діяльністю; не підтверджено реальність здійснення взаємовідносин з ГОФ «Дар'ївська», ТОВ «ТД «ЮКАС», ТОВ «Забудовник КР», ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС».

Також апелянт зазначив, що в ході перевірки було виявлено, що серед постачальників позивача є окремі суб'єкти господарювання, які здійснювали операції, що не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру), а також тим, що позивачем до перевірки не були представлені бухгалтерські регістри та первинні документи, які містять дані стосовно наявності у власності позивача будівельних відходів в обумовлених угодою обсягах, порядку обчислення обсягів таких відходів. До перевірки не надані документи, що посвідчують виконання ТОВ «Забудовник КР» робіт зі збирання, сортування відходів, а також проведення вантажно-навантажувальних робіт на території заводу, в тому числі документи, які підтверджують пропуск на територію заводу (з території заводу) працівників, транспортних засобів та навантажувальної техніки виконавця робіт з урахуванням вимог пропускного режиму комбінату (зокрема, журнали обліку КПП) та з урахуванням того, що ТОВ «Забудовник КР» не було надано податкової декларації з екологічного податку за звітні квартали 2013 року, звітність, що свідчить про наявність у власності (користуванні) підприємства протягом 2013 року земельних ділянок. Відповідно до наданих товарно-транспортних накладних кінцевим вантажоотримувачем будівельних відходів зазначено ПП «ХЕЛП», проте згідно з податковою звітністю ПП «ХЕЛП» за ІІІ квартал 2013 року місцезнаходження спеціально відведених для розміщення відходів зазначену: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Криворізьке шосе, верхів'я балки Розсохувата, Новоолександрівська селищна рада, тобто наявне невиконання умов договору. Таким чином, неможливо підтвердити факт надання послуг та реальність взаємовідносин між ТОВ «Забудовник КР» та позивачем у вересні 2013 року, що призвело до завищення суми податкового кредиту в розмірі 116995 грн.

З приводу взаємовідносин позивача з ТОВ «ТД «ЮКАС» податковим інспектором було встановлено, що по операціях з придбання кранів, до перевірки надано оригінали індивідуальних паспортів придбаних виробів та сертифікати якості виробника, відповідно до яких виробником є ТОВ «Київський завод підйомно-транспортного обладнання», тоді як матеріали проведеної звірки ТОВ «ТД «ЮКАС» свідчать про те, що країною-виробником товару є Болгарія, тоді як згідно з актом ДПІ у Печерському районі м Києва ТОВ «Київський завод ПТО» за податковою адресою не знаходиться, у зв'язку з чим податковим органом зроблено висновок, що підтвердити реальність взаємовідносин позивача з ТОВ «ТД «ЮКАС» неможливо, відповідно, формування податкового кредиту у лютому 2014 року в сумі 156950,00 грн. є неправомірним.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ГОФ «Дар'ївська» з приводу поставки вугілля на суму 869397,44 грн., податковим органом під час перевірки було встановлено, що постачальником ТОВ «ГОФ «Дар'ївська» у видаткових накладних, актах прийому-передачі, наданих позивачеві, не зазначено обов'язкових реквізитів первинного документа, а саме не визначені посади осіб, які здійснили відвантаження та отримання вугілля, зазначеного у накладних та актах прийому-передачі; не зазначено номер та дату виданої довіреності; не визначено місце складання накладної; в рахунках на оплату відсутні посади, прізвище та ініціали особи, яка склала даний рахунок, що не надає цим документам юридичної сили і доказовості здійснення господарських операцій по поставці вугілля на адресу позивача, а тому неможливо підтвердити реальність взаємовідносин позивача та ТОВ «ГОФ «Дар'ївська» за лютий-березень 2014 року в сумі 144899,58 грн.

Також в ході проведення перевірки не було підтверджено реальності здійснення взаємовідносин позивача з ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС» з придбання моторів-редукторів у кількості 56 штук, оскільки за результатами проведеної перевірки вказаного контрагента позивача було встановлено співпадання індивідуальних номерів виробника по 41 одиниці, з яких по 26 одиницям паспорти ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС» сформовано 06.08.2014, тобто до дати їх фактичного ввозу на територію України. При цьому, звіряння індивідуальних номерів не здійснювалося у зв'язку з неможливістю доступу без демонтажу прокатного стану, а позивачем не були надані документи, що підтверджують пропуск на територію заводу (з території заводу) транспортних засобів, якими мотори-редуктори доставлені на комбінат, а тому податковий орган зробив висновок про завищення позивачем суми податкового кредиту у лютому 2014 року у розмірі 147623,00 грн.

Також податковий орган зробив висновок про те, що у березні 2014 року позивач мав взаємовідносини з Корпорацією «Індустріальна Спілка Донбасу» з приводу реалізації вказаному підприємству продукції власного виробництва за цінами, нижчими за собівартість її виготовлення, в результаті чого відбувається зменшення такої складової власного капіталу, як активи (в розмірі собівартості продукції), та збільшення активів на суму грошових коштів, отриманих від продажу продукції власного виробництва. Проведення такої діяльності призводить не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю виготовленої продукції та ціною її продажу. На думку податкового органу, продаж продукції за цінами, нижчими від виробничої собівартості, одержання внаслідок таких операцій збитків на значні суми (3520853,01 грн.) призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з бюджету податку на додану вартість, не є економічно виправданими та не може розглядатися як самостійна ділова мета. У зв'язку з тим, що збиток, отриманий позивачем як перевищення виробничої собівартості продукції над доходами від її реалізації, не є витратами, що пов'язані із веденням господарської діяльності, ПДВ, нарахований при їх придбанні, не може бути пов'язаний із веденням господарської діяльності, а тому позивачем занижено суми податкових зобов'язань за березень 2014 року в сумі 5293194 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом 22.07.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» № , згідно з яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2014 року у розмірі 19914296 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 9957148 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Пунктами 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг) або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (замовник) та ТОВ «Забудовник КР» (виконавець) укладено договір про надання послуг у сфері поводження з відходами від 22.11.2012 №115/11-12, за умовами якого виконавець зобов'язується виконати роботи зі збирання, перевезення, зберігання відходів, що утворилися в результаті виробничої діяльності замовника.

На підтвердження виконання умов договору позивачем було надано до податкового органу та суду копії: рахунку-фактури, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), товарно-транспортних накладних, витягу з реєстру отриманих і виданих податкових накладних, виписок банку по особовому рахунку позивача в підтвердження оплати за отримані послуги.

Щодо доводів апелянта про не надання позивачем до перевірки бухгалтерських документів, що підтверджують право власності на будівельні відходи, судом першої інстанції встановлено, що позивач не веде господарську діяльність у сфері поводження з відходами, не має будь-яких дозволів з цього приводу, а отже, не зобов'язаний і вести такий облік, тоді як наділений нормами чинного законодавства правом на звернення до установ і організацій, які здійснюють відповідну діяльність у цій сфері, виступивши замовником таких послуг, що і було зроблено позивачем.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що контроль у сфері поводження з відходами виходить за межі компетенції податкового органу.

Щодо взаємовідносин позивача (покупець) з ТОВ «ТД «ЮКАС» (продавець), судом апеляційної інстанції встановлено, що між вказаними сторонами були укладені договори купівлі-продажу від 22.03.2013 №13-0714-02 та від 11.06.2013 №13-1296-02 , за умовами яких продавець зобов'язувався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію для інвестиційного проекту «Реконструкція доменного цеху з будівництвом установки приготування та вдування пиловугільного палива».

Реальність вчинених правочинів підтверджується рахунками-фактурами, приходними ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, витягом з реєстру отриманих і виданих податкових накладних, а також банківськими виписками по особовому рахунку позивача, як факт оплати за придбаний товар, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилання податкового органу на ненадання позивачем під час перевірки документів, що підтверджують пропуск на територію заводу та з території заводу працівників, транспортних засобів і навантажувальної техніки виконавця робіт, а також документів, що підтверджують пропуск на територію заводу (з території заводу) транспортних засобів, якими мостові крани доставлені на комбінат, з урахуванням вимог пропускного режиму комбінату (зокрема, журнали обліку КПП), оскільки вказані документи не відносяться до первинних бухгалтерських документів в розумінні норм податкового кодексу України, які позбавляють права позивача на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ, а також віднесення до складу витрат відповідних сум.

Також з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та ТОВ «ГОФ «Дар'ївська» (постачальник) було укладено договір поставки вугільної продукції № 14-0022-02 від 04.01.2014, виконання якого підтверджено копіями рахунків-фактур на оплату, копіями актів приймання-передачі, копіями накладних, копіями посвідчень щодо якості вугілля, копією витягу з реєстру отриманих і виданих податкових накладних, а також копіями виписок банку по особовому рахунку позивача.

При цьому доводи апелянта, що ненадання позивачем до перевірки документів по прийманню за якістю та кількістю та оприбуткуванню кожної партії вугілля свідчить про нереальність господарської операції, суд апеляційної вважає необґрунтованими, оскільки позивач придбав його, отримавши посвідчення щодо якості товару.

Не доводять факт нереальності господарської операції й доводи апелянта щодо не здійснення ТОВ «ГОФ «Дар'ївська» видобування вугілля на протязі 2012-2013років, оскільки податковим органом самостійно не досліджено взаємовідносини вказаного контрагента з третіми особами з приводу купівлі-продажу вугілля та її подальшої реалізації позивачеві, що не заборонено згідно з чинним законодавством.

Щодо взаємовідносин з ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС», судом встановлено, що між останнім (постачальник) та позивачем (одержувач) укладений договір № 12-1095-02 від 06.06.2012, за умовами якого постачальник зобов'язувався виготовити та поставити, а одержувач прийняти та оплатити обладнання, вказане у Специфікаціях, кількість, номенклатура, ціна і терміни постачань товару визначені у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Факт виконання умов договору підтверджується копіями специфікацій, копіями рахунків на оплату, копіями приходного ордеру, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, копією витягу з реєстру отриманих і виданих податкових накладних, а також копіями виписок банку, які підтверджують оплату за отриманий товар.

Доводи апелянта, що при перевірці індивідуальних номерів виробника придбаних моторів-редукторів по 41 одиниці (всього поставлено 56 одиниць), з яких по 26 одиницям паспорти ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС» оформлено 06.08.2014, тобто до дати їх фактичного ввозу на територію України та на те, що у ході перевірки ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС» не було встановлено перевезення товару від постачальників до ТОВ «ПРИВІД ПЛЮС» суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими та доведеними з огляду на те, що, як свідчить сам акт перевірки та не заперечується самім апелянтом, огляд місць розташування моторів-редукторів на території заводу (в конверторному цеху) та звіряння індивідуальних номерів не здійснювалося.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що вищевказані договори не визнані недійсними в судовому порядку.

Доводи апелянта щодо наявність певних невідповідностей вимогам чинного законодавства в первинних документах, наданих позивачем, суд апеляційної інстанції зазначає, що Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, тобто факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що складання окремих первинних документів з певними недоліками є лише порушенням ведення бухгалтерського обліку і не може свідчити про нереальність господарської операції.

Посилання апелянта на порушення контрагентами позивача податкового законодавства також не доводять обґрунтованість висновків податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій позивачем з вказаними юридичними особами, адже неналежне виконання податкових зобов'язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Щодо висновків податкового органу про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сум від реалізації продукції власного виробництва за цінами нижче собівартості її виготовлення, які не можна віднести до господарської діяльністю позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що сам факт укладання відповідного договору купівлі-продажу свідчить про направленість діяльності на отримання доходу, яка визначає останню як господарську.

Однак суд зазначає, що господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Враховуючи сукупність викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт здійснення вищевказаних господарських операцій підтверджується належними та достатніми первинними документами бухгалтерського обліку, що є підставою для віднесення сум ПДВ, сплачених в ціні товару (послуг), до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2015 року в адміністративній справі № 804/20559/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 15 червня 2015 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова