Справа № 804/4577/13-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2015 рокусправа № 804/4577/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - Лебідь О.П. дов від 12.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року

у справі № 804/4577/13-а

за позовом Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій»

до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

про визнання неправомірною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Державне науково-виробниче підприємство «Цирконій» звернулось з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнення (т.1, а. с.160-171) та доповнення до уточненого позову (т.2, а. с.34, 35), просило визнати неправомірними та скасувати пункти вимоги Дніпродзержинської об'єднаної державної фінансової інспекції від 02.01.2013 № 16/18 про усунення виявлених ревізією порушень, а саме:

пункт 3 - поновити в обліку дебіторську заборгованість ДП «Твел» у сумі 362605,72 грн. та забезпечити відшкодування недоотриманих коштів на суму 362 605,72 шляхом проведення претензійно-позовної роботи або за рахунок винних осіб;

пункт 4 - забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 79357,57 грн. шляхом повернення коштів підприємству, в тому числі - проведення претензійно-позовної роботи щодо повернення зайво виплачених сум коштів;

пункт 5 - забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 27316,34 грн. шляхом повернення коштів підприємству, чи шляхом коригування розрахунків за Єдиним соціальним внеском в рахунок поточних платежів;

пункт 7 - забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету у сумі 1001242,19 грн. шляхом повернення їх в дохід державного бюджету, як витрати минулих років за кодом бюджетної класифікації видатків 21080500;

пункт 8 - забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету в сумі 322235,05 грн. шляхом повернення їх в дохід державного бюджету, як витрати минулих років за кодом бюджетної класифікації видатків 21080500;

пункт 9 - в подальшому суворо дотримуватися вимог Закону України від 01.06.2000 №1775-III «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436 в частині ліцензування господарської діяльності у сфері електроенергетики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не наділений повноваженнями здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання та його відносини з іншими підприємствами. Крім того, позивач вважає безпідставними та протиправними висновки ревізії, оскільки відповідач не мав права здійснювати юридичну оцінку укладених договорів та робити висновки про їх нікчемність. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що ревізія проведена поверхово, без дослідження документів, що надавались позивачем, а тому висновки та вимоги ДФІ с безпідставними, необґрунтованими та протиправними.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ДФІ в Дніпропетровській області від 02.01.2013 № 16/18 в частині:

зобов'язання поновити в обліку дебіторську заборгованість ДП «Твел» в сумі 362605 грн. 72 коп. та забезпечити відшкодування зазначених коштів;

зобов'язання забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 79357 грн. 57 коп. шляхом повернення коштів підприємству;

зобов'язання забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 27316 грн. 34 коп. шляхом повернення коштів підприємству, чи шляхом корегування розрахунків за єдиним соціальним внеском;

зобов'язання забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету в сумі 1001242 грн. 19 коп. шляхом повернення їх в дохід бюджету, як витрати минулих років;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом зазначено, що фінансування ДНВП «Цирконій» у 2010 та 2011 роках здійснювалось за різними державними програмами, відносно реалізації яких існують окремі порядки використання бюджетних коштів від 02.04.2008 № 283 та від 17.08.2011 № 874. Через здійснення попередньої оплати за фактично не спожиті протягом 2010 року послуги з газопостачання, ДНВП «Цирконій» здійснено зайві виплати бюджетних коштів у листопаді-грудні 2010 року в сумі 322235,05 грн., а отже відповідачем правомірно прийнято пункт 8 оскаржуваного рішення. Щодо пункту 9 вимоги суд зазначив, що позивачем проводилась господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню, без отримання ним відповідних ліцензій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Відповідач зазначає, що висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи, акт перевірки складений правомірно, згідно із діючим законодавством, висновки за результатами акту перевірки є цілком обґрунтованими. Також зазначає, що позивачем за рахунок бюджетних коштів покрито витрати на утримання об'єктів, що не є об'єктами незавершеного будівництва, створених згідно з завданнями і заходами Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України».

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, Дніпродзержинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного науково-виробничого підприємства «Цирконій» за період з 01.10.2010 по 30.06.2012, за результатами якої складений акт від 05.12.2012 № 830-22/54.

На підставі вказаного акту ревізії відповідачем складено вимогу № 16/18 від 02.01.2013 про усунення порушень, виявлених в ході ревізії, зокрема,:

п. 3 недоотримання фінансових ресурсів підприємства на суму 362 605,72 грн. через втрату активів підприємства у вигляді простроченої дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок пропущення підприємством строків позовної давності для пред'явлення позовів, не проведення претензійно-позовної роботи та відсутності підписаних сторонами актів звірок, чим недотримані вимоги гл. 19 ЦК України, п.5(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом МФУ від 08.10.1999 року № 237.

Позивача зобов'язано поновити в обліку дебіторську заборгованість державного підприємства «Твел» в сумі 362605 грн. 72 коп.; забезпечити відшкодування недоотриманих коштів на суму 362605 грн. 72 коп. шляхом проведення претензійно-позовної роботи або за рахунок винних осіб.

п. 4: проведення завищених витрат на оплату праці 79357,57 грн. внаслідок безпідставного встановлення посадових окладів працівникам, чим порушено вимоги ст.94 КЗпП України, ст. 8 Закону України «Про оплату праці», п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств», п.1,5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року.

Позивача зобов'язано забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 79357 грн. 57 коп. шляхом повернення коштів підприємству, в тому числі - проведенням претензійно-позовної роботи щодо повернення зайво виплачених сум коштів.

п. 5: на завищену виплату заробітної плати зайво нараховано та сплачено внески до державних цільових фондів на суму 27316,34 грн., чим порушено вимоги п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Позивача зобов'язано забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів на суму 27316 грн. 34 коп. шляхом повернення коштів підприємству чи шляхом коригування розрахунків за єдиним соціальним внеском в рахунок поточних платежів.

п. 7: покриття за рахунок бюджетних коштів витрат госпрозрахункових структурних підрозділів підприємства - 10001242,19 грн. внаслідок зайвої сплати бюджетних коштів через оплату втрат природного газу та сплати коштів за утримання об'єктів, що не є об'єктами незавершеного будівництва, створеного згідно з завданнями і заходами Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України», чим порушено вимоги п.5 розд.8 «Напрями використання бюджетних коштів», пп. 3 п.1 «Затрат» розд. 12 «Результативні показники, що характеризують виконання бюджетної програми» Паспорта бюджетної програми на 2011 рік (у редакції наказу Міністерства енергетики і вугільної промисловостіУкраїни і Міністерства фінансів України від 23.12.2011 № 876/17041) КПКВК ДБ 1101080 КФКВК 0434 «Заходи з реалізації Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо», якою передбачено утримання ДНВП «Цирконій» об'єктів незавершеного будівництва, створених в результаті виконання завдань і заходів Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 № 1004.

Позивача зобов'язано забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету в сумі 10 001 242,19 грн. шляхом повернення їх в дохід державного бюджету як витрати минулих років за кодом бюджетної класифікації видатків 21080500.

п. 8: проведення зайвих виплат бюджетних коштів в листопаді - грудні 2010 року внаслідок завищення обсягу наданих комунальних послуг на суму 322235,05 грн. через здійснення попередньої оплати за фактично не спожиті протягом року послуги з газопостачання, чим недотримані вимоги ст.3 п.1, ст.51 п. 1.7, ст. 116 Бюджетного кодексу України, п.1.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», п.1,2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивача зобов'язано забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету в сумі 322 235,05 грн. шляхом повернення їх в дохід державного бюджету як витрати минулих років за кодом бюджетної класифікації видатків 21080500.

п. 9: отримання підприємством доходів від неліцензованої діяльності у сумі 3708290,82 грн., чим порушено ст. 2 п. 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 13 Закону України «Про електроенергетику», п. 13 ст. 14 Господарського кодексу України.

Позивача зобов'язано в подальшому суворо дотримуватися вимог Закону України від 01.06.2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436 в частині ліцензування господарської діяльності у сфері електроенергетики.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність п.п.3, 4, 5, 7 оскаржуваної вимоги Державної фінансової інспекції.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як зазначено вище, відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тобто в частині визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 7 листа-вимоги фінансової інспекції від 02.01.2013 № 16/18.

На момент проведення ревізії діяльність державної фінансової інспекції регулювалась, зокрема, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.93 № 2939-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011.

Відповідно до ст. 2 Закону України №2939-ХІІ від 26.01.1993 «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», в редакції, що діяла на час проведення ревізії, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті (ст.4 Закону №2939-ХІІ).

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939-ХІІ законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, для його вирішення необхідним є дослідження правомірності та обґрунтованості цих вимог, з огляду на наведені вище приписи ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.93 № 2939-XII, згідно яким обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються, є лише законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю.

По суті виявлених порушень, що є предметом оскарження в межах даної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно пункту 3 листа-вимоги від 02.01.2013 щодо недоотримання фінансових ресурсів підприємством на суму 362 605,72 грн. через втрату активів у вигляді простроченої дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок пропущення підприємством строків позовної давності для пред'явлення позовів, непроведення претензійно-позовної роботи та відсутності підписаних сторонами актів звірок.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємством у IV кварталі 2010 року здійснено списання дебіторської заборгованості ДП «Твел» на суму 362 605,72 грн., яка виникла у 1999-2000 роках в результаті вексельних розрахунків згідно листів Мінпаливенерго України.

Відповідно до п.п.1, 2 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 08.10.97 № 237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.99 № 725/4018, визначено методологічні основи формування в бухгалтерському обліку інформації щодо дебіторської заборгованості та її розкриття в фінансовій звітності, а також зазначено, що норми даного Положення (Стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Згідно п.4 Положення безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, за якою існує впевненість щодо її неповернення боржником, або за якою збіг строк позовної давності; довгострокова дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу і буде погашена після спливу дванадцяти місяців з дати балансу; дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на визначену дату; поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена на протязі дванадцяти місяців з дати балансу; сумнівний борг - поточна дебіторська заборгованість, по якій існує невпевненість її погашення боржником.

Відповідно до п.п.5, 7 Положення дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує вірогідність отримання підприємством майбутніх економічних вигод (переваг) та може бути достовірно визначена її сума.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до положень п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійною заборгованістю, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості.

Крім того, в Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої Наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 № 242, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 за № 106/8705 (чинний на момент виникнення спірних відносин) безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув.

При цьому з вищезазначених норм вбачається, що даними норами не ставиться право суб'єкта господарювання на списання дебіторської заборгованості, термін позовної давності якої минув, у залежність від проведення/не проведення претензійно-позовної роботи. І Інспекцією також таку норму чинного законодавства не наведено.

Отже, вищевказане свідчить про те, що списання підприємством у IV кварталі 2010 року дебіторської заборгованості по розрахунках з ДП «Твел», термін позовної давності якої минув, здійснено позивачем у відповідності до положень чинного законодавства, тому безпідставними є вимоги п.3 листа від 02.01.2013 щодо поновлення в обліку такої дебіторської заборгованість та забезпечення відшкодування недоотриманих коштів на суму 362 605,72 грн. шляхом проведення претензійно-позовної роботи або за рахунок винних осіб.

Стосовно пункту 4 листа-вимоги від 02.01.2013 щодо встановленого завищення витрат на оплату праці 79 357,57 грн. внаслідок безпідставного встановлення посадових окладів працівникам.

Статтею 94 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці», та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до п.п.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.99 № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств» керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних, та об'єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, підприємств, які належать Автономній Республіці Крим, підприємств, заснованих на комунальній власності надано право встановлювати:

розмір посадового окладу керівника підприємства залежно від середньооблікової чисельності працюючих в еквіваленті повної зайнятості у кратності до мінімального розміру тарифної ставки першого розряду робітника основного виробництва, а у разі, коли тарифні ставки робітників не застосовуються, - у кратності до мінімального посадового окладу (ставки) працівника основної професії, визначених у колективному договорі, враховуючи складність управління підприємством, його технічну оснащеність, вартість основних фондів, рівень рентабельності та обсяги виробництва продукції (робіт, послуг), згідно з додатком.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Тобто положення пункту 1 вищевказаної Постанови № 859 стосуються випадків, коли з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, укладаються контракти. І у такому разі керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, надано право (а не обов'язок) встановлювати розмір посадового окладу керівника підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Мінпалива та енергетики України № 12-к/к від 02.03.2010 призначено ОСОБА_3 з 04.03.2010 виконуючим обов'язки генерального директора ДНВП «Цирконій» до укладення контракту з керівником цього підприємства в установленому законом порядку. При цьому у даному наказі не вказано умови оплати праці ОСОБА_3

Наказом по підприємству від 16.03.2010 № 67-П передбачено, що схема посадового окладу генерального директора становить 6 900-11 440 грн./міс. Наказом по підприємству від 16.03.2010 № 25/ЛС в. о. генерального директора ОСОБА_3 встановлено оклад у розмірі 7150 грн./міс.

16.09.2011 наказом Мінпалива та енергетики України № 98 к/к звільнено ОСОБА_3 із займаної посади за власним бажанням.

16.09.2011 наказом Мінпалива та енергетики України № 99 к/к призначено ОСОБА_4 з 21.09.2011 виконуючим обов'язки генерального директора ДНВП «Цирконій» до укладення контракту з керівником даного підприємства. При цьому у даному наказі не вказано умови оплати праці ОСОБА_4

Наказом по підприємству від 21.09.2011 № 136/ЛС в. о. генерального директора ОСОБА_4 встановлено оклад у розмірі 11 440 грн./міс. до укладення контракту.

17.04.2012 наказом Мінпалива та енергетики України № 48-к/к внесено зміни до наказу Міністерства палива та енергетики України № 99 к/к, якими встановило ОСОБА_4 посадовий оклад у розмірі: з 21.09.2011 - 5270 грн.; з 01.10.2011 - 5516 грн.; з 01.01.2012 - 6009 грн.; з 01.04.2012 - 6126 грн. Наказом по підприємству № 142-П від 20.04.2012 ОСОБА_4 було встановлено посадовий оклад з 17.04.2012 у розмірі 6 126 грн.

16.08.2012 наказом Мінпалива та енергетики України № 99к/к звільнено ОСОБА_4 з посади за п.1-1 ст.41 КЗпП України.

Тобто вказані вище особи були виконуючими обов'язками і контракти з ними не укладались.

За приписами статті 97 КЗпП України (аналогічні приписи містить ст.15 Закону України «Про оплату праці») форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно пункту 2.2 Колективного договору ДНВП «Цирконій» оплата праці працівникам підприємства здійснюється відповідно до тарифних ставок і схем посадових окладів за Додатком № 3.

В свою чергу, Додатком № 3 встановлено схему посадового окладу для генерального директора у розмірі 7455-11440 грн./міс.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що при встановленні окладів виконуючим обов'язкам керівника підприємства відсутні порушення Постанови № 859.

Стосовно пункту 5 листа-вимоги від 02.01.2013 щодо використання коштів на сплату внесків до державних цільових фондів в сумі 27316,34 грн. на завищену виплату заробітної плати.

Як вбачається з акту ревізії, вказана вимога стосується повернення зайво проведених нарахувань на заробітну плату та перерахування до державних цільових фондів ОСОБА_3 з жовтня по грудень 2010 року, з січня по вересень 2011 року на суму 7 815,15 грн., ОСОБА_4 за період з вересня по грудень 2011 року, з січня по червень 2012 року на суму 19 501,19 грн.

З огляду на те, що вказана вимога є похідною від вимоги, зазначеної у вищевказаному п.4 листа-вимоги від 02.01.2013, законність якої не підтверджена, відсутні підстави вважати законною і пункт 5 вказаного листа-вимоги.

Стосовно пункту 7 листа-вимоги від 02.01.2013 колегія суддів зазначає наступне.

Ревізією встановлено покриття за рахунок бюджетних коштів витрат госпрозрахункових структурних підрозділів підприємства - 10 001 242,19 грн. внаслідок зайвої сплати бюджетних коштів через оплату втрат природного газу та сплати коштів за утримання об'єктів, що не являються об'єктами незавершеного будівництва, створеного згідно з завданнями і заходами Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України», чим порушено вимоги п.5 розд.8 «Напрями використання бюджетних коштів», п.п.3 п.1 «Затрат» розд.12 «Результативні показники, що характеризують виконання бюджетної програми» Паспорта бюджетної програми на 2011 рік (у редакції наказу Міністерства енергетики і вугільної промисловості України і Міністерства фінансів України від 23.12.2011 № 876/17041) КПКВК ДБ 1101080 КФКВК 0434 «Заходи з реалізації Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо», якою передбачено утримання ДНВП «Цирконій» об'єктів незавершеного будівництва, створених в результаті виконання завдань і заходів Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України, затвердженої Постановою Кабінеьту Міністрів України від 23.09.2009 № 1004.

У зв'язку з чим підприємство зобов'язано забезпечити відшкодування зайвих витрат коштів державного бюджету в сумі 10 001 242,19 грн. шляхом повернення їх в дохід державного бюджету як витрати минулих років за кодом бюджетної класифікації видатків 21080500.

ДНВП «Цирконій» є одним з підприємств, що приймають участь у виконанні заходів Комплексної програми створення ядерно-паливного циклу в Україні, затвердженої Постановами Кабінету Міністрів України № 634-8 від 06.06.2001 та № 1004 від 23.09.2009.

Відповідно до довідки № 11971 про включення до ЄДРПОУ ДНВП «Цирконій» має госпрозрахунковий структурний підрозділ «Автогосподарство».

Згідно Положення про виробничо-побутовий цех № 94 даний цех є структурним підрозділом ДНВП «Цирконій», що організує та забезпечує підприємство автотранспортом. Цех № 94 включає в себе підрозділи, серед яких автогосподарство.

Виходячи з вказаних документів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що автогосподарство цеху № 94 та госпрозрахунковий структурний підрозділ ДНВП «Цирконій» «Автогосподарство» є різними підрозділами.

Згідно відомостей витрат за січень-березень 2011 року по тепловій енергії на опалення та вентиляцію витрати енергоресурсів були направлені на цех № 94 вид 90 - послуги автогосподарства, а не на госпрозрахунковий структурний підрозділ Підприємства «Автогосподарство».

Тобто вказані відомості свідчать про те, що підприємство використовувало кошти на вироблення тепла водогрійної котельні на забезпечення теплового режиму у приміщеннях підрозділів, що приймають участь в утриманні незавершеного будівництва, у т. ч. на утримання виробничо-побутового цеху № 94.

Посилання Інспекції на те, що позивачем за рахунок бюджетних коштів було покрито витрати на утримання об'єктів, які не є об'єктами незавершеного будівництва, створених згідно з завданнями і заходами Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України», не підтверджуються з огляду на те, що поняття «утримання об'єктів незавершеного будівництва, створених згідно з завданнями і заходами Державної цільової економічної програми «Ядерне паливо України», пов'язується з об'єктами усіх структурних підрозділів ДНВП «Цирконій». При цьому від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, як від головного розпорядника бюджетних коштів і відповідального виконавця зазначеної бюджетної програми, не надходило на адресу ДНВП «Цирконій» жодних розпорядчих документів, що вказують на поділ ДНВП «Цирконій» на об'єкти, які забезпечують утримання незавершеного будівництва та такі, що не беруть участі у цьому процесі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на сплату природного газу, який використовувався на опалення автогосподарства цеху № 94 ДНВП «Цирконій», як структурного підрозділу підприємства, та на покриття витрат у теплових мережах, є цілком правомірними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача, що викладені в п.п. 3, 4, 5 і 7 листа-вимоги від 02.01.2013 № 16/18 і є предметом оскарження в межах даної справи.

Крім того, апеляційний суд вважає, що визначені відповідачем в п.п.3-5 вказаного листа-вимоги від 02.01.2013 № 16/18 вимоги пред'явлені позивачу не спосіб, що передбачений ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема,: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (п.7 ст.10 Закону); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п.10 ст.10 Закону).

За правилами п.45 вказаного вище Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень(зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення(зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (п.46 Порядку № 550).

Пунктом 49 Порядку № 550 встановлено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

При цьому за визначенням, наведеним у п.3 Порядку № 550, винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов'язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення.

За правилами п.50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з

порушенням вимог законодавства.

Отже, наведені правові норми не містять положень щодо права відповідача зобов'язувати підконтрольну установу в примусовому порядку здійснювати заходи щодо відшкодування певної суми коштів, у тому числі, звертатись до інших осіб з метою відшкодування збитків.

Відсутність положень щодо такого примусу узгоджується із положеннями ст.8 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Жодна норма процесуального та іншого законодавства не зобов'язує будь-яку особу звертатися до інших осіб за захистом прав, свобод та інтересів. Таке звернення є виключно правом особи.

Крім того, слід зазначити, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, обов'язковою до виконання є вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач пред'явив вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та стягнення, а відтак, оскільки збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, питання правильності їх обчислення є предметом судового дослідження при розгляді такого позову, а не у даній справі за позовом позивача як підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі № 804/4577/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко