Справа № 2а-7590/11/1370
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2011 р. № 2а-7590/11/1370
ТзОВ "С-Буд" Львівський окружний адміністративний суд, в складі:
головуючої - судді Потабенко В.А.
за участю секретаря судового засідання Гойни Є.А.,
представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, згідно довіреності,
представника відповідача: не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «С-БУД»до Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що під час проведення перевірки відповідач одноособово визнавши нікчемність укладених угод позивача з контрагентами, безпідставно прийняв до уваги висновки перевірок контрагентів, які не несуть документального підтвердження фактичних обставин справи. Інформація, яка міститься в акті перевірки та його висновках не відповідає дійсності, а прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення рішення є такими, що суперечать Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість»і тому підлягають скасуванню. Висновок відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства та ч.5 ст.203, ч.ч.1,2 ст.215, ст.216, ст.228, ст.662, ст.655 та ст.656 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, з підприємствами ПП «Універсалбуд», ТзОВ БК «Флайбуд», ТзОВ «Віктор Ко», ТзОВ БМК «Укренергосервіс», ТзОВ «Екопласт Львів», ТзОВ «ВТ-Техбуд»є неправомірним. Реальність встановлених господарських відносин за договорами субпідряду позивача з вказаними контрагентами підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, в тому числі довідками про вартість виконаних робіт, форми КБ -3, актами приймання виконаних підрядних робіт, форми КБ-2в, податковими накладними, додатками №5, розшифровками податкового зобовязання та податкового кредиту, платіжними банківськими документами. Свідченням реальності виконання укладених угод є факт прийняття звітності Генпідрядника, позивача у справі, перед Замовником. Звітність містить обєднану інформацію про обсяги виконаних робіт, з урахуванням робіт, виконаних контрагентами за договорами субпідряду. За кожним етапом будівельно монтажних робіт проводився авторський та технічний нагляд уповноваженими фахівцями, що свідчить про реальність виконання господарської операції будівництво. Факти оплати будівельних робіт підтверджуються платіжними документами банку. Усі субпідрядні організації мають ліцензії та дозволи на виконання будівельних робіт. В зв'язку з наведеним позов слід задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у самому позові та додаткових поясненнях від 21.09.2011 року. Просить позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у запереченні на позов від 29.07.2011 року, суть яких зводиться до наступного. Перевіркою встановлені факти порушення позивачем вимог чинного законодавства внаслідок встановлення нікчемності укладених правочинів між позивачем та його контрагентами - ПП «Універсалбуд», ТзОВ БК «Флайбуд», ТзОВ «Віктор Ко», ТзОВ БМК «Укренергосервіс», ТзОВ «ЕкопластЛьвів», ТзОВ «ВТ-Техбуд». Результати автоматизованого співставлення розбіжностей на рівні ДПА України свідчать про те, що у період взаємовідносин з позивачем, вказані підприємства звітність не подавали, відсутні основні фонди, людські та матеріальні ресурси, які б дозволяли їм провадити господарську діяльність. Крім того, ПП «Універсалбуд», ТзОВ БК «Флайбуд», ТзОВ «Віктор Ко», ТзОВ БМК «Укренергосервіс», ТзОВ «ЕкопластЛьвів», ТзОВ «ВТ-Техбуд»задіяні у ланцюгу безтоварних операцій. Наведене свідчить про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2008р. по 31.12.2010р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2010 р., про що складено акт № 411/2301/33087277 від 03.06.2011 р.
На підставі висновків даного акту перевірки ДПІ в Сокальському районі прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 17.06.2011 року, яким визначено суму податкового зобовязання ТзОВ «С-БУД»за платежем податок на прибуток в розмірі 673982,00 грн., в тому числі: основне зобов'язання - 539186,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 134796,00 грн.; податкове повідомлення рішення НОМЕР_2 від 17.06.2011 року, яким визначено суму податкового зобовязання позивача за платежем податок на додану вартість в розмірі 539186,00 грн., в тому числі: основне зобов'язання 431349,00 грн., штрафні (фінансові) санкції в розмірі 107837,00 грн.
Щодо взаємовідносин з ПП «Універсалбуд».
Підставою для визнання господарських операцій з ПП «Універсалбуд»такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже, нікчемними, на думку ДПС, є акт невиїзної документальної перевірки ПП «Універсалбуд»ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 24.12.2010 року № 673/23-2/23974897 з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період 01.07.2009 року по 30.09.2010 року.
Пунктом 2.3.2 Порядку № 327 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.
Пунктом 2.3.4 того ж Порядку встановлено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка»тощо).
Згідно із п. 2.4.2 Порядку № 327, виявлені порушення податкового та іншого законодавства відображаються у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). З огляду на наведені норми Порядку № 327, акт перевірки може бути складений виключно у випадку встановлення фактів порушення податкового законодавства, оскільки контроль за його дотриманням покладено на органи державної податкової служби. В свою чергу, наявність в акті перевірки висновку лише про порушення цивільного законодавства (контроль за дотриманням якого на ОДПС не покладено) прямо виключає складення акта перевірки.
З аналізу акта № 673/23-2/23974897 від 24.12.2010 року вбачається, що дані вимоги податковим органом дотримані не були, порушень податкового законодавства не встановлено, позапланова невиїзна перевірка ПП «Універсалбуд»ДПІ у Личаківському районі м. Львова проведена виключно шляхом аналізу інформації з баз даних ДПС. Зі змісту акту вбачається, що за результатами автоматизованого співставлення даних, задекларованих з податку на додану вартість за період з 01.07.2009 р. по 30.09.2010 р. та відповідно до даних ДПС, податкової звітності ПП «Універсалбуд»та його контрагентів встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту (стор.14 акту).
Отже, висновки про нікчемність укладеного позивачем ОСОБА_3 субпідряду від 02.11.2009 року № 7 ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи. Більше того, в висновках акту взагалі не вказано про виявлені порушення податкового та іншого законодавства у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів, відповідач обмежився твердженнями про порушення позивачем вимог Цивільного кодексу України, в той час як контроль за дотриманням норм цивільного законодавства на органи ДПС не покладено.
Натомість, доказування не може базуватись на припущеннях в силу ст. ст. 69-70 КАС України.
Свідченням факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ПП «Універсалбуд» є звітність Генпідрядника, ТзОВ «С-БУД», перед Замовником ТзОВ «Сокме»(Повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 р. з уточненням від 16.03.2009 р., а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 р. та відповідно до виданих довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобовязань сторонами за договором субпідряду №7 від 02.11.2009 р. є наступні первинні бухгалтерські документи, які свідчать про виконання будівельних робіт Генпідрядником (позивачем у справі) перед Замовником: довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за листопад 2009 р., акти форми КБ-2в в кількості 23 одиниці, довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за грудень 2009 р., акти форми КБ-2в в кількості 21 одиниці.
Слід зазначити, що акти приймання робіт від Генпідрядника включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією ПП «Універсалбуд».
Ще одним з доказів реальності правочину між позивачем та ПП «Універсалбуд»є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом, дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 411/2301/33087277 від 03.06.2011 р. про порушення позивачем п.п.5.2.1. п.5.2. п.п. 5.3.9 п.5.3.ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
Відповідно до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
В судовому засіданні встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Господарська діяльність позивачем здійснюється згідно ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.10.2009 р.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів в судовому засіданні не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання договору субпідряду № 7 від 02.11.2009 року, укладеного між ним та ПП «Універсалбуд». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари ( послуги). На вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Право позивача на податковий кредит за результатами правочину з ПП «Універсалбуд»підтверджується податковими накладними № 0490-0493 від 30.11.2009 р., № 0651 від 30.12.2009 р. та банківськими платіжними документами.
Податковий орган не спростовує той факт, що податкові накладні, виписані на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідають вимогам п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затв. наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та за реєстр. в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
Платник податків, який в силу покладеного на нього законом обовязку щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів) вступає у звязку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обовязку іншими платниками податків, якщо це прямо не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, викладені у акті перевірки від 03.06.2011 року висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочину з ПП "Універсалбуд" без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо взаємовідносин з ТзОВ БК «Флайбуд».
Підставою для визнання господарських операцій з ТзОВ БК «Флайбуд»такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними, на думку ДПС, є акт, складений за результатами перевірки податкової звітності з податку на додану вартість ТзОВ БК «Флайбуд»за травень 2011 року, реєстраційних документів, звітів та інших документів, поданих даним підприємством в травні 2011 року до ДПІ у Печерському районі м. Києва, де на обліку знаходиться ТзОВ БК «Флайбуд».
Сам акт або будь-який інший документ, складений за наслідками перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва, суду не представлено.
В акті від 03.06.2011 року № 411/2301/33087277 ревізор зазначає, що в ході проведення перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2011 року ТзОВ БК «Флайбуд», а також реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено, що будівельні роботи здійснено у травні 2011року; декларація з податку на прибуток, а також додаток К1 до декларації з податку на прибуток до органів ДПС не подавались, що свідчить про відсутність основних засобів на підприємстві, амортизаційні відрахування відсутні (стор.16 акту).
Крім того, в акті від 03.06.2011 р. № 411/2301/33087277 відповідач фіксує дату виконання робіт за договором субпідряду травнем 2009 року, в той час як будівельні роботи виконані в травні 2010 року; також не відповідає фактичному дата видачі податкової накладної, відповідач зазначає дату оформлення податкової накладної 30.11.2009 р., в той час як фактично податкова накладна датується 31.05.2010 р.
Акт перевірки не містить чіткого викладення змісту порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, у ньому не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістрів бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, та доказів, що підтверджують наявність факту порушення. Більше того, податковим органом аналізувалась виключно база даних ДПС, реєстраційні документи, податкова декларація з податку на додану вартість з додатком №5 за травень 2011 року та розрахунок комунального податку (без зазначення того, за який саме період).
Перевірка зазначених вище документів жодним чином не дає правових підстав для висновку про відсутність трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності ТзОВ «БК Флайбуд», рівно як не дає правових підстав для висновку щодо проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру»(стор. 17 акту). Неподання звітності ТзОВ «БК Флайбуд»з податку на прибуток не є підставою для висновку органу ДПС про відсутність основних засобів на підприємстві.
За відсутності факту перевірки податкового, валютного та іншого законодавства ТзОВ БК «Флайбуд»ДПІ у Печерському районі м. Києва, відповідачем зроблено хибний висновок про нікчемність укладеного правочину та відсутність підстав включення до складу валових витрат позивача вартості виконаних робіт субпідрядною організацією.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що допущені податковим органом в акті перевірки від 03.06.2011 року неточності свідчать, на думку суду, про формальний підхід до перевірки ТзОВ "С-БУД" та про суб'єктивність висновків перевіряючих.
Отже, як було зазначено вище, викладені у акті перевірки висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочинів без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та не обґрунтованими.
Крім того, свідченням факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ТзОВ БК «Флайбуд»є звітність Генпідрядника (ТзОВ «С-БУД») перед Замовником (ТзОВ «Сокме») (Повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 р. з уточненням від 16.03.2009 р., а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 р. та відповідно до виданих довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобовязань сторонами за договором субпідряду №6 від 03.05.2010 р. є наступні первинні бухгалтерські документи, які свідчать про виконання будівельних робіт Генпідрядником (позивачем у справі) перед Замовником: довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за травень 2010 р., акти форми КБ-2в в кількості 24 одиниць.
Слід зазначити, що акти приймання робіт включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією, ТзОВ БК "Флайбуд".
Ще одним з доказів реальності правочину між позивачем та ТзОВ БК «Флайбуд»є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом, дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 411/2301/33087277 від 03.06.2011 р. про порушення позивачем п.п.5.2.1. п.5.2. п.п. 5.3.9 п.5.3.ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
У відповідності до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що господарська діяльність це будь яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання зобовязань за ОСОБА_3 субпідряду № 6 від 03.05.2010 року між ним та ТзОВ БК «Флайбуд». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку , встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари ( послуги). На вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Податковий орган не спростовує той факт, що податкова накладна, виписана на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідає вимогам п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затв. наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та за реєстр. в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
З урахуванням наведеного, викладені у акті перевірки від 03.06.2011 року висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочину з ТзОВ БК "Флайбуд" без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та не обґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Окремо слід зазначити, що відповідач посилається на ст.228 ЦК України як на підставу нікчемності договору.
Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; спрямовані на незаконне відчуження або незаконне заволодіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
Така правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Також, з 01.01.2011 року набули чинності зміни до ЦК України. На підставі ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України доводити недійсність правочинів (господарських зобовязань ст. 207 ГК України) органи державної податкової служби зобовязані виключно в судовому порядку.
Отже, висновки про нікчемність укладеного позивачем ОСОБА_3 субпідряду від 03.05.2010 року №6 без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є такими, що ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, а, відтак, є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо взаємовідносин з ТзОВ «Віктор Ко».
Однією з підстав для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є заниження податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок укладення позивачем правочину на виконання будівельних робіт для будівництва кварталу 2-3-4 поверхової забудови котеджного типу по вул. Б.Хмельницького, 9 (м - н «Монастирський») в м. Червонограді Львівської області на загальну суму 1163696,96 грн., в т.ч. ПДВ 193949,48 грн., з субпідрядною організацією ТзОВ «Віктор Ко»згідно ОСОБА_3 субпідряду №7 від 01.06.2010року (ліцензія № 479676 від 29.05.2009 року).
Підставою для визнання господарських операцій з ТзОВ "Віктор Ко" такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків, а, отже є нікчемними, на думку ДПС, є акт від 30.12.2010 року №3282/23-2/20799703, складений за наслідками позапланової виїзної перевірки з 17.11.2010 по 30.11.2010 року, проведеної ДПІ у Залізничному районі м. Львова ТзОВ «Віктор Ко»на підставі ч.15.ст.11-1 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні»та відповідно до постанови заступника начальника ВРКС слідчого відділу податкової міліції ДПА у Львівській області від 05.11.2010 року, з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 04.11.2010 року.
Пунктом 2.3.2 Порядку № 327 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.
Пунктом 2.3.4 того ж Порядку встановлено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка»тощо).
Згідно із п. 2.4.2 Порядку № 327, виявлені порушення податкового та іншого законодавства відображаються у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). З огляду на наведені норми Порядку, акт перевірки може бути складений виключно у випадку встановлення фактів порушення податкового законодавства, оскільки контроль за його дотриманням покладено на органи державної податкової служби. В свою чергу, наявність в акті перевірки висновку лише про порушення цивільного законодавства (контроль за дотриманням якого на ОДПС не покладено) прямо виключає складення акта перевірки.
З акту № 3282/23-2/20799703 від 30.12.2010 року вбачається, що дані вимоги податковим органом дотримані не були, порушень податкового законодавства не встановлено, позапланова невиїзна перевірка ТзОВ "Віктор Ко" ДПІ у Залізничному районі м. Львова проведена виключно шляхом аналізу інформації з баз даних ДПС. Зі змісту акту вбачається, що висновки зроблено за результатами автоматизованого співставлення даних на рівні ДПА України, задекларованих з податку на додану вартість за період з 01.01.2009 року по 04.11.2010 року та відповідно до даних ДПС, податкової звітності ТзОВ "Віктор Ко" та його контрагентів, системи автоматизованого співставлення в розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту (стор.23 акту).
Отже, висновки про нікчемність укладеного позивачем ОСОБА_3 субпідряду від 01.06.2010 року № 7 ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи. Більше того, в висновках акту взагалі не вказано про виявлені порушення податкового та іншого законодавства у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів, відповідач обмежився твердженнями про порушення позивачем вимог Цивільного кодексу України, в той час як контроль за дотриманням норм цивільного законодавства на органи ДПС не покладено.
Водночас, доказування не може базуватись на припущеннях в силу ст.ст. 69-70 КАС України.
Реальне виконання оспорюваного правочину позивачем підтверджено первинними бухгалтерськими документами: довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за червень -вересень 2010 року, актами приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в за червень - вересень 2010 року №1-4, №1-7, №1-9, податковими накладними за червень вересень 2010 року, деклараціями з ПДВ за червень вересень 2010 року, додатками №5 до декларації з ПДВ, розшифровками податкового зобовязання та податкового кредиту за червень вересень 2010 року на загальну суму 193949,48 грн., платіжними дорученнями, що свдчасть про оплату наданих послуг.
Свідченням факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ТзОВ «Віктор Ко» є звітність Генпідрядника, ТзОВ «С-БУД», перед Замовником, ТзОВ «Сокме», (Повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 року з уточненням від 16.03.2009 року, а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 року та відповідно до виданих довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобовязань сторонами за договором субпідряду №7 від 01.06.2010 року є наступні первинні бухгалтерські документи, які свідчать про виконання будівельних робіт Генпідрядником (позивачем у справі) перед замовником: довідки про вартість виконаних підрядних робіт за червень - вересень 2010 року, акти за червень 2010 року в кількості 26 одиниці, за липень 2010 року - 24 одиниці, за серпень 2010 року 26 одиниць, за вересень 2010 року 31 одиниця.
Слід зазначити, що акти приймання робіт від Генпідрядника включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією - ТзОВ «Віктор Ко».
Ще одним з доказів реальності правочину між позивачем та ТзОВ «Віктор Ко »є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 441/2301/33087277 від 03.06.2011 року про порушення позивачем п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
У відповідності до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що господарська діяльність це будь яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Господарська діяльність здійснюється згідно ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.10.2009 року.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання зобовязань за ОСОБА_3 субпідряду № 7 від 01.06.2010 року між ним та ТзОВ «Віктор Ко». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку , встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари ( послуги). На вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок , що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Право позивача на податковий кредит за результатами правочину з ТзОВ "Віктор Ко" підтверджується податковими накладними, долученими до матеріалів справи, на загальну суму 193949,48 грн. та банківськими платіжними документами.
За таких обставин позивачем правомірно включено до податкового кредиту за червень-вересень 2010 року підтверджену податковими накладними суму 193949,48 грн., сплачену за договором субпідряду № 7 від 01.06.2010 року ТзОВ "Віктор Ко".
Податковий орган не спростовує той факт, що податкові накладні, виписані на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідають вимогам п.п. 7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
Платник податків, який в силу покладеного на нього законом обовязку щодо сплати податків, зборів (обовязкових платежів) вступає у звязку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обовязку іншими платниками податків, якщо це прямо не встановлено законом.
З урахуванням наведеного, викладені у акті перевірки від 03.06.2011 року висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочину з ТзОВ "Віктор Ко" без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Щодо взаємовідносин з ТзОВ «БМК Укренергосервіс».
Підставою для висновку господарської операції позивача з ТзОВ «БМК Укренергосервіс» такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків, а, отже є нікчемними, на думку ДПС, є акт від 14.04.2011 року № 117/23-2/33846392, складений за наслідками документальної невиїзної перевірки ТзОВ «БМК Укренергосервіс»з питань встановлення розбіжностей за результатами автоматизованого співставлення розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів за період 2008-2010 років, проведеної ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.2. п.75.1. ст.75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.
Як вбачається зі змісту акту від 03.06.2011 року № 411/2301/33087277, документальна невиїзна перевірка ТзОВ «БМК Укренергосервіс»ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька проведена шляхом аналізу інформації з баз даних ДПС.
Так, відповідно до ч. 1 Порядку, акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. Акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пунктом 2.3.2 Порядку № 327 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.
Пунктом 2.3.4 того ж Порядку встановлено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка»тощо).
Згідно із п. 2.4.2 Порядку № 327, виявлені порушення податкового та іншого законодавства відображаються у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). З огляду на наведені норми Порядку, акт перевірки може бути складений виключно у випадку встановлення фактів порушення податкового законодавства, оскільки контроль за його дотриманням покладено на органи державної податкової служби.
Всупереч наведеному, первинні бухгалтерські документи по контрагенту ТзОВ «БМК Укренергосервіс»не були предметом дослідження перевірки і вказана обставина не спростована відповідачем.
Суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими, оскільки акт перевірки не містить чіткого викладення змісту порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, у ньому не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістрів бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, та доказів, що підтверджують наявність факту порушення.
Більше того, податковим органом аналізувались лише бази даних ДПС та податкова декларація з податку на прибуток за І квартал 2010 року, в той час як правовідносини з позивачем мали місце в ІІІ кварталі 2010 року.
Перевірка зазначених вище документів жодним чином не дає правових підстав для висновку про відсутність трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності ТзОВ «БМК Укренергосервіс», рівно як не дає правових підстав для висновку щодо проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру (стор. 17 акту).
Крім того, на момент проведення перевірки ТзОВ "С-Буд" податковим органом не було встановлено факту подання будь-якої податкової звітності ТзОВ «БМК Укренергосервіс»в період взаємовідносин з позивачем.
За таких обставин викладені в акті перевірки висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочинів без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та необґрунтованими.
Реальне виконання правочину №07/26 від 26.07.2010 року з ТзОВ «БМК Укренергосервіс» підтверджено позивачем первинними бухгалтерськими документами: довідкою про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за серпень 2010р., актом приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в за серпень 2010 р. №1, податковою накладною за липень 2010р., декларацією з ПДВ за липень 2010 року, додатком №5 до декларації з ПДВ, розшифровкою податкового зобовязання та податкового кредиту за липень 2010 року на суму 8333,33 грн., платіжним дорученням, що свідчить про оплату наданих послуг.
Свідченням факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ТзОВ «БМК Укренергосервіс» є звітність Генпідрядника, ТзОВ «С-БУД», перед Замовником, ТзОВ «Сокме», (повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 року з уточненням від 16.03.2009 року, а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 року та відповідно до виданих Довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобов'язань між сторонами за договором субпідряду № 07/26 від 26.07.2010 року є наступні первинні бухгалтерські документи, які свідчать про виконання будівельних робіт Генпідрядником (позивачем у справі) перед Замовником: довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за серпень 2010 року, акти за серпень 2010 року в кількості 26 одиниць.
Слід зазначити, що акти приймання робіт від Генпідрядника включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією.
Одним з доказів реальності правочину між позивачем та ТзОВ «БМК Укренергосервіс» є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом, дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
Не може бути доказом, що засвідчує відсутність реального товарного характеру операції за договором з ТзОВ «БМК Укренергосервіс», відсутність товарно - транспортних документів, які засвідчують факт перевезення товару. Оскільки, відповідно до наказу Державного комітету статистики України та Міністерства транспорту та звязку України № 507/1059 від 03.11.2006 року «Про скасування наказу Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996 р. № 228/253»було скасовано Інструкцію про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи", згідно положень якої товарно - транспортна накладна була бланком суворої звітності. За таких обставин відсутність товарно - транспортної накладної жодним чином не підтверджує нікчемність правочину, а лише не дозволяє платнику податків віднести транспортні витрати до складу валових витрат.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 411/2301/33087277 від 03.06.2011 р. про порушення позивачем п.п.5.2.1. п.5.2. п.п. 5.3.9 п.5.3.ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
Відповідно до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Господарська діяльність здійснюється згідно Ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.10.2009 року.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання зобовязань за ОСОБА_3 субпідряду № 07/26 від 26.07.2010 року між ним та ТзОВ «БМК Укренергосервіс». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п.п.7.2.3, п.7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168-97 від 03.04.1997р. (із змінами і доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки до складу податкового кредиту зайво віднесено податок на додану вартість в сумі 8333,33 грн.
В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п.п.7.2.3, п.7.2, п.п. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168-97 від 03.04.1997р. (із змінами і доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки до складу податкового кредиту зайво віднесено податок на додану вартість в сумі 8333,33 грн.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку , встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари ( послуги). На вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
За таких обставин позивачем правомірно включено до податкового кредиту серпня 2010 року підтверджену податковою накладною суму 8333,33 грн., сплачену за договором субпідряду № 07/26 від 26.07.2010 року ТзОВ «БМК Укренергосервіс».
Податковий орган не спростовує той факт, що податкова накладна, виписана на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідає вимогам п.п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затв. наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та за реєстр. в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
Окремо слід зазначити, що відповідач посилається на ст.228 ЦК України як на підставу нікчемності договору.
Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; спрямовані на незаконне відчуження або незаконне заволодіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими , що порушують публічний порядок.
Така правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Також, з 01.01.2011 року набули чинності зміни до ЦК України. На підставі ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України доводити недійсність правочинів (господарських зобовязань ст. 207 ГК України) органи державної податкової служби зобовязані виключно в судовому порядку.
Отже, висновки про нікчемність укладеного позивачем ОСОБА_3 субпідряду від 03.05.2010 року №6 без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є такими, що ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи, а, відтак, є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо взаємовідносин з ТзОВ «ЕкопластЛьвів».
Підставою для визнання господарської операції з ТзОВ «ЕкопластЛьвів»такою, що не спричиняє реального настання правових наслідків, а, отже, нікчемною, на думку ДПС, є акт від 30.12.2010 року № 3315/23-2/33196220 «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ЕкопластЛьвів»з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 04.11.2010 року», проведеної ДПІ у Залізничному районі м. Львова.
Як вбачається зі змісту самого акту, такий складений на підставі декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року, підписаної гр. ОСОБА_4, який не являвся керівником підприємства на момент подання декларації. Вказана особа очолювала підприємство з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року, тому не мала правових підстав на подання декларації за 1 квартал 2010 року і відомості даної декларації не мають правового підтвердження.
Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового та валютного законодавства, затвердженого Наказом ДПА України №984 від 22.12.2010 року, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового , валютного та іншого законодавства , контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
Так, відповідно до ч. 1 Порядку, акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. Акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пунктом 2.3.2 Порядку № 327 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.
Пунктом 2.3.4 того ж Порядку встановлено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка»тощо).
Згідно із п. 2.4.2 Порядку № 327, виявлені порушення податкового та іншого законодавства відображаються у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). З огляду на наведені норми Порядку, акт перевірки може бути складений виключно у випадку встановлення фактів порушення податкового законодавства, оскільки контроль за його дотриманням покладено на органи державної податкової служби.
З урахуванням наведеного, викладені в акті перевірки висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочинів без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставними та необґрунтованими. Судом не встановленого зв'язку між перевіркою декларації з податку на прибуток ТзОВ «ЕкопластЛьвів»за І квартал 2010 року і господарськими взаємовідносинами ТзОВ «ЕкопластЛьвів»з ТзОВ "С-БУД", що мали місце в ІІІ кварталі 2010 року.
Свідчення м факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ТзОВ «Екопласт-Львів»є звітність Генпідрядника, ТзОВ «С-БУД», про обсяги виконаних робіт, з урахуванням робіт, виконаних субпідрядною організацією ТзОВ «Екопласт-Львів», перед Замовником ТзОВ «Сокме»(Повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 року з уточненням від 16.03.2009 року, а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 року та відповідно до виданих довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобов'язань сторонами за договором субпідряду від 09.08.2010 року № 08/09 є наступні бухгалтерські документи, які свідчать про виконання будівельних робіт Генпідрядником (позивачем у справі) перед Замовником: довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року, актами за серпень 2010 року в кількості 26 одиниць.
Слід зазначити, що акти приймання робіт від Генпідрядника включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією - ТзОВ «Екопласт-Львів».
Ще одним з доказів реальності правочину між позивачем та ТзОВ «Екопласт-Львів»є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом, дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
У висновках акту перевірки відповідачем зазначено про порушення позивачем ч.5 ст.203, ч.ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах при придбанні та продажу товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)
Частина 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, в системному аналізі цих норм для визнання правочину нікчемним повинні бути наступні умови: наявність самого правочину та відсутність у сторони (сторін) в момент вчинення правочину спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а також наявність умислу на вчинення такого правочину.
Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне заволодіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами , іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
Така правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Оскільки відповідач при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликається саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.
Отже, висновки про нікчемність укладеного позивачем ОСОБА_3 субпідряду №08/09 від 09.08.2010 року ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.
Натомість, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях в силу ст. 69-71 КАС України.
Також, з 01.01.2011 року набули чинності зміни до ЦК України. На підставі ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України доводити недійсність правочинів (господарських зобовязань ст. 207 ГК України) органи державної податкової служби зобовязані виключно в судовому порядку.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 441/2301/33087277 від 03.06.2011 року про порушення позивачем п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
У відповідності до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що господарська діяльність це будь яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Господарська діяльність здійснюється згідно Ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.10.2009 року.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання зобовязань за ОСОБА_3 субпідряду від 09.08.2010 року № 08/09 між ним та ТзОВ «Екопласт-Львів». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Податковий орган не спростовує той факт, що податкові накладні, виписані на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідають вимогам п.п. 7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
Щодо взаємовідносин з ТзОВ «ВТ-Техбуд».
Підставою для визнання господарської операції з ТзОВ "ВТ-Техбуд" такою, що не спричиняє реального настання правових наслідків, а, отже, нікчемною, на думку ДПС, є акт від 01.03.2011 року № 158/23-118/36873235 "Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ТзОВ «ВТ-Техбуд»з питань правомірності формування податкового зобовязання та податкового кредиту за період з 01.10.2010 по 31.12.2010 року", проведеної ДПІ у Шевченківському районі м. Львова.
Так, відповідно до ч. 1 Порядку, акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання. Акт невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Пунктом 2.3.2 Порядку № 327 визначено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.
Пунктом 2.3.4 того ж Порядку встановлено, що не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка»тощо).
Згідно із п. 2.4.2 Порядку № 327, виявлені порушення податкового та іншого законодавства відображаються у гривнях у розрізі податків, зборів та інших обов'язкових платежів з розбивкою за роками та податковими періодами, у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів).
Всупереч наведеному, первинні бухгалтерські документи не були предметом дослідження перевірки і вказана обставина не спростована відповідачем.
Таким чином, висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ст.ст. 69-72 КАС України.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що встановлена актом перевірки від 01.03.2011 року № 158/23-118/36873235 відсутність посадових осіб ТзОВ «ВТ-Техбуд»за юридичною адресою жодним чином не може бути підставою для визнання правочину між ним та ТзОВ "С-БУД" недійсним, рівно як і факт неподання ТзОВ «ВТ-Техбуд»декларації з податку на прибуток за 2010 рік.
Відтак, викладені в акті перевірки висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочинів без дослідження первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерської і фінансової звітності є безпідставним та необґрунтованим.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-3563/11/1370 від 11.05.2011 року позов ТзОВ «ВТ-Техбуд»до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова задоволено повністю, дії ДПІ у Шевченківського району за вказаною перевіркою визнано протиправними.
Свідченням факту виконаних обємів робіт субпідрядною організацією ТзОВ «ВТ-Техбуд» є звітність Генпідрядника, ТзОВ «С-БУД», про обсяги виконаних робіт, з урахуванням робіт, виконаних субпідрядною організацією, ТзОВ «ВТ-Техбуд», перед Замовником, ТзОВ «Сокме»(Повірений ЖБК «Монастирський»).
Відносини Генпідрядника та Замовника регулюються ОСОБА_3 №2 на виконання будівельно-монтажних робіт від 12.03.2009 р. з уточненням від 16.03.2009 р., а відносини Повіреного та Довірителя врегульовано ОСОБА_3 доручення від 20.02.2009 року та відповідно до виданих довіреностей.
Також підтвердженням реальності виконання зобов'язань сторонами за договором субпідряду №14 від 27.10.2010 року є наступні первинні бухгалтерські документи Генпідрядника перед Замовником: довідка про вартість виконаних підрядних робіт за листопад 2010 року, акти за листопад 2010 року в кількості 27 одиниць.
Слід зазначити, що акти приймання робіт від Генпідрядника включають обсяги робіт, виконані субпідрядною організацією - ТзОВ «ВТ-Техбуд».
Ще одним з доказів реальності правочину між позивачем та ТзОВ «ВТ-Техбуд»є факт здійснення авторського нагляду за будівництвом, дозвіл на виконання будівельних робіт та здійснення технічного нагляду згідно ОСОБА_3 підряду від 05.05.2010 р.
Суд не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 441/2301/33087277 від 03.06.2011 року про порушення позивачем п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 «Про оподаткування прибутку підприємств»(з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки.
У відповідності до норм п. 1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що господарська діяльність це будь яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в матеріальній або нематеріальній формах.
Згідно ст.3 вказаного Закону обєктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.
Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій , матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Згідно п.п. 5.2.1.п.5.2 ст.5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь - яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених п.5.3-7 цієї статті.
Частиною 4 п.п.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що не належить до складу валових витрат будь які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Судом встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «С-БУД»є будівництво будівель (КВЕД 45.21.1.), будівництво доріг, аеродромів та улаштування поверхні спортивних споруд (КВЕД 45.23.0.), діяльність у сфері інжинірингу (КВЕД 74.20.1.) згідно довідки АБ № 093389 з ЄДРПОУ.
Господарська діяльність здійснюється згідно Ліцензії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.10.2009 року.
Надані суду первинні документи відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків, зауважень представника податкового органу щодо правильності оформлення таких документів не поступало.
Позивач в повній мірі підтвердив реальність виконання зобовязань за ОСОБА_3 субпідряду від 27.10.2010 року № 14 між ним та ТзОВ «ВТ-Техбуд». А, відтак, мав право на віднесення витрат по даному договору до валових.
За результатами розгляду справи суд вважає такі висновки податкового органу безпідставними.
Згідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначеного згідно з цим Законом.
Згідно п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 вказаного Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з приданням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.
Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається в момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) У разі, коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України та враховується у визначенні загальних податкових зобовязань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.
За правилами ч.1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна видається платнику податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу її отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Законі України «Про податок на додану вартість»передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку, покупця, належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.
Податковий орган не спростовує той факт, що податкова накладна, виписана на виконання умов договору та вимог чинного законодавства, відповідає вимогам п.п. 7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за №165 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за №233/2037.
У висновках акту перевірки відповідачем зазначено про порушення позивачем ч.5 ст.203, ч.ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах при придбанні та продажу товарів (робіт, послуг). Товар, послуги по вказаних право чинах, не був переданий в порушення ст.ст. 662,655 та 656 ЦК України, крім того, як вбачається зі змісту вказаного акту, встановлено і факт нікчемності таких правочинів з посиланням на ст.228 ЦК України.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)
Частина 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, в системному аналізі цих норм для визнання правочину нікчемним повинні бути наступні умови: наявність самого правочину та відсутність у сторони (сторін) в момент вчинення правочину спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а також наявність умислу на вчинення такого правочину.
Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне заволодіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами , іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.
Така правова позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».
Оскільки, відповідач при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликається саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.
Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Передбачений ч.2 цієї ж статті принцип диспозитивності визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки, у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, субєктом владних повноважень, суд, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.
Судом встановлено, що господарські операції з реалізації зобовязань за договорами субпідряду з ПП «Універсалбуд», ТзОВ БК «Флайбуд», ТзОВ «Віктор Ко», ТзОВ БМК «Укренергосервіс», ТзОВ «ЕкопластЛьвів», ТзОВ «ВТ-Техбуд»були вчинені реально, з метою використання в оподаткованих операціях, у межах господарської діяльності.
Викладені в акті перевірки висновки відповідача, як органу державної податкової служби, не є обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, в суду відсутні правові підстави вважати правомірними спірні податкові рішення в частині збільшення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість.
Відтак, відсутні і підстави для застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі ст. 123 Податкового кодексу України.
Таким чином, позов підлягає задоволенню, а спірні податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.06.2011 року та № НОМЕР_2 від 17.06.2011 року скасуванню.
Оскільки, позивачем документально підтверджено сплату судового збору (держмита) в сумі 3,40 грн., такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України на його користь.
Керуючись ст.ст. 7-14, 18, 19, 33-35, 69-72, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.06.2011 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Сокальському районі Львівської області.
Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «С-БУД»3,40 грн.
Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 186, 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 24.10.2011 року.

Суддя Потабенко В.А.

З оригіналом згідно

Суддя Потабенко В.А.