Справа № 824/745/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/745/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Ахтемійчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 17 квітня 2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 квітня 2015 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 квітня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог вказував про необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо не підтвердження позивачем правомірності віднесення до складу витрат видатків на придбання маркетингових послуг за договором про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року, укладеним між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Позивач зазначав, що на підтвердження взаємовідносин з указаним контрагентом відповідачу було надано, крім самого договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанції до прибуткових касових ордерів щодо оплати маркетингових послуг, додаток до актів здачі-прийняття робіт від 30 грудня 2013 року, в якому зазначено відповідні обсяги та перелік наданих ОСОБА_4 послуг. Інших первинних документів при виконанні такого роду послуг податкове законодавство не вимагає.

Також вказував, що дані про виплату доходу ОСОБА_4 відображені у деклараціях за формою 1-ДФ й останній належним чином задекларував одержаний дохід та сплатив відповідно до законодавства єдиний податок у розмірі 5% від доходу та визначений законодавством у розмірі 34,7% від мінімальної заробітної плати щомісячно розмір єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На думку позивача, жодних порушень законодавства при наданні маркетингових послугу ні ним, нім ОСОБА_4 не було допущено.

Відповідач надав суду заперечення в письмовій формі, в яких, вказуючи про обґрунтованість та правомірність оскаржуваних рішень, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Зокрема, зазначав про те, що в актах здачі-прийняття робіт відсутній конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також не зазначено в чому виражений результат наданих послуг.

Крім цього, позивачем для перевірки не було надано жодної документально підтвердженої інформації щодо результатів проведеного маркетингового дослідження, в тому числі звітів за результатами проведення маркетингових досліджень ринку, які б підтверджували факт виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 завдань, визначених в договорі про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року.

Щодо додатку до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №С-00000001 від 15 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, 27 грудня 2013 року, то в ньому відображено лише показники продажу товарів, які включені до задекларованого валового доходу позивача, а не підтвердження фактичного надання контрагентом маркетингових та мерчандайзингових послуг.

Також зазначав, що такого додатку до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за 2014 рік позивачем не надано.

На думку контролюючого органу, документальною плановою перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року встановлено документування операцій, які стосуються лише факту перерахування грошових коштів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, а не фактичного надання та виконання відповідних послуг згідно укладеного договору №12/01 від 14 грудня 2012 року.

В ході розгляду справи судом допущено заміну відповідача - Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області на його правонаступника - Головне управління ДФС у Чернівецькій області

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у запереченнях на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, допитаний за його згодою в якості свідка в судовому засіданні пояснив наступне.

14 грудня 2012 року він уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір про надання маркетингових послуг відносно товару, який він оптово купував та здійснював його реалізацію в роздріб, а саме: сир трогових марок «Славія», «Корнін», «Пирятин». Метою укладення цього договору було збільшення обсягів продажу указаного товару, що в результаті надання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 маркетингових послуг і було досягнуто.

Позивач наголосив, що він не цікавився у свого контрагента про те, яку саме роботу він проводив, головним для нього був результат. За наявності такого за виконану роботу з ОСОБА_4 проводився відповідний розрахунок готівкою, при цьому видавались квитанції до прибуткових касових ордерів щодо оплати маркетингових послуг.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2, вказав, що у грудні 2012 року він укладав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір про надання маркетингових послуг відносно товару (переважно сир), який належав останньому.

За указаним договором він здійснював маркетингові послуги, які полягає у просуванні належної ОСОБА_3 продукції, а саме: домовлявся з представниками магазинів про те, щоб товар останнього регулярно викладався та розміщувався на поличках продажу на видному місці (був першим порівняно з іншими аналогічними товарами). За виконану роботу ОСОБА_3 з ним проводив розрахунок готівкою, про що він розписувався у квитанціях.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1; взятий на облік в Державній податковій інспекції у м.Чернівцях як суб'єкт підприємницької діяльності з 08 травня 2003 року за №14460, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Основні види діяльності позивача у період, за який відповідач проводив перевірку: оптова торгівля молочними продуктами, олією, тваринним маслом та жирами; оптова торгівля іншими продуктами харчування; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб - найманих працівників, єдиного соціального внеску.

На підставі наказу Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління Міндоходів Чернівецькій області від 20 лютого 2015 року №120, направлень на перевірку від 27 лютого 2015 року №005307, №005308, плану-графіку проведення планових перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2015 року, посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову перевірку ОСОБА_3 щодо правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб; правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; наявності ліцензій; дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у м.Чернівцях Головного управління Міндоходів Чернівецькій області складено Акт від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_2, який містить висновки про порушення ОСОБА_3:

- пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, а саме: незбереження документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не представив для перевірки журнали обліку доходів та витрат №12587 від 19 липня 2012 року;

- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: невірне визначення суми чистого (оподаткованого) доходу за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року внаслідок чого не нараховано податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 11250,00 грн;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8 та пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 26025,00 грн.

Не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, 02 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління Міндоходів Чернівецькій області із запереченнями на Акт перевірки від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_2.

Листом від 10 квітня 2015 року №6464/10/24-12-17-01-13 Державна податкова інспекція у м.Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області повідомила заявника про те, що висновки, викладені в Акті документальної планової перевірки від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_2 в частині виявлених порушень Податкового кодексу України, є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі Акту перевірки від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_2 Державною податковою інспекцією у м.Чернівцях Головного управління ДФС Чернівецькій області 17 квітня 2015 року прийнято відносно ОСОБА_3:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №1 щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 14062,50 грн, з яких за основним платежем - 11250,00 грн та за штрафними санкціями - 2812,50 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано 26025,00 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та 1301,25 грн штрафних санкцій;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 26025,00 грн.

Не погоджуючи з такими рішеннями суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

У зв'язку з цим, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з Акту перевірки від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_2 та прийнятих відповідачем на його підставі рішень, на думку останнього позивачем було порушено вимоги пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, абзац 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункт 11 статті 8 та пункт 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно підпункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно абз.1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, зокрема, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Згідно з підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Також суд зазначає, що одним із видів маркетингу, що сприяє інтенсивному просуванню товарів у роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу - вдале розміщення товарів у торговому залі, оригінальне оформлення прилавків та вітрин, організація презентацій з роздачею сувенірів, наданням знижок є мерчандайзинг.

Маркетингові послуги можуть, зокрема, оплачуватись та проводитись за ініціативи власника торговельної марки, виробника продукції, дистриб'ютора торговельної мережі. При цьому витрати на маркетингові послуги несе безпосередньо замовник цих послуг.

Для врахування витрат на маркетингові послуги при обчисленні об'єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв'язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

До указаних вище висновків контролюючий орган дійшов за результатами аналізу представлених позивачем в ході проведення перевірки документів на підтвердження господарської операції з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 згідно договору про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року.

На думку відповідача, документальною плановою перевіркою позивача за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року було встановлено документування операцій, які стосуються лише факту перерахування грошових коштів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, а не фактичного надання та виконання відповідних послуг згідно укладеного договору. При цьому відповідач посилався на те, що в актах здачі-прийняття робіт відсутній конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також не зазначено в чому виражений результат наданих послуг, і позивачем для перевірки не було надано жодної документально підтвердженої інформації щодо результатів проведеного маркетингового дослідження, в тому числі звітів за результатами проведення маркетингових досліджень ринку, які б підтверджували факт виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 завдань, визначених в договорі про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року.

Так, з обставин справи вбачається, що 14 грудня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №12/01.

При цьому в ході розгляду справи судом встановлено, що згідно витягу з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 одним із видів його господарської діяльності є дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20).

Наявність же станом на час виникнення спірних правовідносин у позивача, одним із видів господарської діяльності якого є оптова торгівля молочними продуктами, олією, тваринним маслом та жирами; оптова торгівля іншими продуктами харчування; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, товару (сир, масло), відносно якого ОСОБА_4 мав здійснювати маркетингові послуги, підтверджується наявними у справі матеріалами та не заперечувалось відповідачем.

Пунктом 1.2 договору №12/01 від 14 грудня 2012 року передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає Виконавцеві, а Виконавець зобов'язується надати Замовнику за плату послуги з проведення маркетингових мерчиндайзингових заходів за напрямками, що цікавлять Замовника і які визначені у цьому Договорі.

Для виконання даного договору Виконавець повинен: проводити дослідження коньюктури ринку; проводити дослідження можливостей та перспектив ведення комерційних операцій, визначення діючих та потенційних конкурентів; проводити дослідження загальної характеристики обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни сервіс, розрахунки та інше); проводити розрахунки цін, відомості про їх динаміку; вивчати попит на продукції, перспективи його розвитку; акумулювати відомості про потенційних споживачів.

Пунктами 4.1 та 4.2 цього договору передбачено, що загальна сума маркетингових заходів складає 100000,00 грн. Оплата здійснюється Замовником безготівковим розрахунком у національній валюті України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 14 банківських днів з моменту підписання Сторонами акта виконаних робіт, що є невід'ємною частиною цього Договору, і на підставі якого Виконавець надає Замовнику рахунок-фактуру на оплату.

Також судом встановлено, що 04 січня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) було укладено додаток до Договору послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року, за умовами якого Виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, надавати Замовнику послуги передпродажної підготовки товарів (маркетингові послуги) по торгових марках, узгоджених з Замовником, в магазинах торговельної мережі ДП «Норма», слідкувати за наявністю продукції на полицях магазинів та відповідати за позитивну динаміку продаж по торгових марках вказаних в пункті 2.1 договору, а Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти такі послуги і оплатити їх в ІV кварталі 2013 року.

Пунктом 2 додатку від 04 січня 2013 року визначено, що Виконавець надає послуги по просуванню продукції наступних торгових марок: ТМ «Славія» (Баштанський маслозавод), ТМ «Корнін» (Решетилівський маслозавод), ТМ «Пирятин» (Пирятинський сирзавод).

Виконавець надає маркетингові послуги в магазинах торговельної мережі ДП «Норма» в м. Чернівцях та в містах Чернівецької області.

Виконавець надає послуги з стимулювання збуту товарів, в тому числі: викладка товару в торгових точках, узгоджених з Замовником; фасування твердого сиру в кількості, обумовленій Замовником; представлення повного асортименту по всіх торгових марках; забезпечення росту продаж.

Підпунктом 3.2 пункту 3 цього додатку передбачено, що надані послуги оформляються двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт. Крім того, зазначено назву послуг, період дії, їх вартість.

08 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) було укладено ще один додаток до Договору послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року, за умовами якого Виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в договорі, надавати Замовнику послуги передпродажної підготовки товарів (маркетингові послуги) по торгових марках, узгоджених з Замовником, в магазинах торговельної мережі ДП «Норма», слідкувати за наявністю продукції на полицях магазинів та відповідати за позитивну динаміку продаж по торгових марках вказаних в пункті 2.1 договору, а Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти такі послуги і оплатити протягом 2014 року.

Пунктом 2 додатку від 08 січня 2014 року визначено, що Виконавець надає послуги по просуванню продукції наступних торгових марок: ТМ «Славія» (Баштанський маслозавод), ТМ «Корнін» (Решетилівський маслозавод), ТМ «Пирятин» (Пирятинський сирзавод).

Виконавець надає маркетингові послуги в магазинах торговельної мережі ДП «Норма» в м. Чернівцях та в містах Чернівецької області.

Виконавець надає послуги з стимулювання збуту товарів, в тому числі: викладка товару в торгових точках, узгоджених з Замовником; фасування твердого сиру в кількості, обумовленій Замовником; представлення повного асортименту по всіх торгових марках; забезпечення росту продаж.

Підпунктом 3.2 пункту 3 цього додатку передбачено, що надані послуги оформляються двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт. Також зазначено назву послуг, період дії, їх вартість.

На підтвердження реальності проведення указаної господарської операції позивачем було надано, крім безпосередньо договору про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року та додатків до нього від 04 січня 2013 року й від 08 січня 2014 року:

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №С-00000001 від 15 жовтня 2013 року, №С-00000001 від 18 листопада 2013 року, №С-00000001 від 27 грудня 2013 року, №С-00000001 від 22 січня 2014 року, №С-00000001 від 03 лютого 2014 року, від 18 квітня 2014 року, в яких зазначено про надання маркетингових послуг та визначено вартість робіт, яка відповідає умовам договору №12/01 від 14 грудня 2012 року та додатків до нього від 04 січня 2013 року й від 08 січня 2014 року;

- квитанції до прибуткових касових ордерів Серії 01АААО №364600 від 15 жовтня 2013 року про оплату наданих послуг на суму 20000,00 грн, Серії 01АААО №364589 від 18 листопада 2013 року про оплату наданих послуг на суму 20000,00 грн Серії 01АААО №364590 від 27 грудня 2013 року про оплату наданих послуг на суму 20000,00 грн, Серії 01АААО №364591 від 22 січня 2014 року про оплату наданих послуг на суму 5000,00 грн, №2 від 18 лютого 2014 року про оплату наданих послуг на суму 5000,00 грн, Серії 01АААО №364593 від 18 квітня 2014 року про оплату наданих послуг на суму 5000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що проведення між сторонами договору розрахунку готівкою з видачею квитанцій до прибуткових касових ордерів, а не в безготівковій формі як передбачено пунктом 4.2 договору №12/01 від 14 грудня 2012 року, не викликає сумніву щодо дійсного проведення розрахунку за виконані послуги. Факт перерахування грошових коштів ОСОБА_4 за договором №12/01 від 14 грудня 2012 року відповідачем, згідно наявних у справі матеріалів, не заперечувався;

- додаток до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №С-00000001 від 15 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, 27 грудня 2013 року, датований 30 грудня 2013 року, в якому зазначено про виконану роботу та її результат.

Фактично про указані обставини зазначали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ході допиту їх судом в якості свідків.

ОСОБА_4 також вказав, що на виконання умов укладеного з ОСОБА_3 договору про надання маркетингових послуг він дійсно здійснював такі, а саме: домовлявся з представниками магазинів про те, щоб товар ОСОБА_3 регулярно викладався та розміщувався на поличках продажу на видному місці (був першим порівняно з іншими аналогічними товарами), тобто займався просуванням належної ОСОБА_3 продукції (сир, масло). За виконану роботу ОСОБА_3 з ним проводив розрахунок готівкою, про що він розписувався у квитанціях.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем було доведено фактичне надання йому та, відповідно, виконання ОСОБА_4 маркетингових послуг за договором №12/01 від 14 грудня 2012 року, що і ставилось під сумнів відповідачем.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх висновків та, відповідно, прийнятих на їх підставі оскаржуваних рішень.

Доводи відповідача про те, що позивач повинен був на підтвердження здійснення господарської операції за договором №12/01 від 14 грудня 2012 року надати інформацію щодо результатів проведеного маркетингового дослідження (стислий виклад програм і методик, кількісні дані, аналіз, рекомендації, звіти) - безпідставні, оскільки такі не ґрунтуються на законі.

Обов'язкове надання названих документів не передбачено Податковим кодексом України.

До того ж, необхідність складання ОСОБА_4 в письмовій формі указаних документів не передбачена ні договором про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року, ні додатками до нього від 04 січня 2013 року та від 08 січня 2014 року.

Посилання ж позивача про відображення ОСОБА_4 у деклараціях даних про виплату доходу за господарськими операціями з ОСОБА_3 й про невстановлення контролюючим органом порушень норм податкового законодавства з боку ОСОБА_4 у спірний період, відповідачем фактично не заперечувались.

Враховуючи викладене, на переконання суду позивачем було представлено достатньо належних доказів на підтвердження правомірності віднесення до складу витрат видатків на придбання маркетингових послуг у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за договором №12/01 від 14 грудня 2012 року, а висновок відповідача про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України - завищення валових витрат на суму 75000,00 грн, в т.ч. за 2013 рік - 60000,00 грн, за 2014 рік - 15000,00 грн, в результаті включення їх до складу послуг з надання маркетингових послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, - необґрунтований та безпідставний.

Відповідно, суд вважає і безпідставними висновки, що фактично є похідними від попередніх, контролюючого органу про порушення позивачем абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8 та пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% на суму 75000,00 грн, та заниження єдиного соціального внеску на суму 26025,00 грн.

За таких обставин, прийняте Державною податковою інспекцією у м.Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 17 квітня 2015 року, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 квітня 2015 року, а також вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 квітня 2015 року, є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання цього позову, у розмірі 182 грн 70 коп.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у м.Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області: податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 17 квітня 2015 року, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17 квітня 2015 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 квітня 2015 року.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 сплачений ним згідно квитанції від 23 квітня 2015 року судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 15 червня 2015 року (13 та 14 червня 2015 року - вихідні дні).