Справа № К/9991/70066/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року м. Київ К/9991/70066/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року в справі за його позовом до Генерального штабу Збройних сил України про внесення змін до наказу про звільнення,

в с т а н о в и л а :
У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначив, що проходив кадрову військову службу на посаді начальника військово-оркестрової служби штабу Південного оперативного командування, яка відповідно до директиви Міністра оборони України від 16 жовтня 2006 року №322/1/013 скорочена, що потягло його зарахування у грудні 2006 року у розпорядження командувача військ Південного оперативного командування. Оскільки від того часу питання подальшого призначення на посаду не вирішено, відповідач зобов`язаний внести зміни до пункту 3 параграфу 2 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 березня 2010 року №170 про звільнення з військової служби за підпунктом «в» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком), зазначивши підставою звільнення підпункт «г» частини 7 статті 26 Закону - реформування Збройних Сил України.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати дії (бездіяльність) відповідача неправомірною, скасувати наказ начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 березня 2010 року №170 в частині звільнення з військової служби та зобов`язати звільнити з військової служби в запас за пунктом «г» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із записом про звільнення у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено .

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу на посаді начальника військово-оркестрової служби штабу Південного оперативного командування у званні підполковника.

Відповідно до директиви Міністра оборони України від 16 жовтня 2006 року №322/1/013 посада, яку обіймав позивач, скорочена 30 грудня 2006 року.

Наказом командувача військ Південного оперативного командування від 29 грудня 2006 року №242 ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командувача військ Південного оперативного командування.

Наказом т.в.о командувача військ Південного оперативного командування від 30 грудня 2006 року №581 позивача допущено до тимчасового виконання обов`язків на вакантній посаді начальника служби військових сполучень логістики управління Південного оперативного командування.

У подальшому наказом т.в.о командувача військ Південного оперативного командування від 17 березня 2007 року №93 його допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою командира кадру ремонтного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_1 , наказом командувача військ Південного оперативного командування від 03 травня 2007 року №145 ОСОБА_1 зараховано на облік до управління Південного оперативного командування та допущено до тимчасового виконання обов`язків на вакантній посаді інженера-інспектора відділення планування і фінансування капітального будівництва і капітального ремонту фінансово-економічного управління Південного оперативного командування.

Наказом т.в.о командувача військ Південного оперативного командування від 01 квітня 2008 року №85 позивача допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою офіцера-політолога військової частини НОМЕР_2 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 квітня 2008 року №63 зараховано з 02 квітня 2008 року до особового складу частини і всіх видів забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18 серпня 2008 року №159 ОСОБА_1 з 18 серпня 2008 року вважається таким, що знаходиться поза штатом частини.

30 грудня 2009 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «в» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком).

Того ж дня з ОСОБА_1 проведено бесіду щодо його звільнення з військової служби, у ході якої повідомлено про підстави звільнення, з`ясовано ставлення до звільнення та бажання проходити службу у військовому резерві.

Позивач з підставами звільнення погоджувався, проте у подальшому 22 лютого 2010 року звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 березня 2010 року №170 ОСОБА_1 , колишнього начальника військово-оркестрової служби штабу Південного оперативного командування, який перебуває у розпорядженні командувача військ Південного оперативного командування, звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «в» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач досяг граничного віку перебування на військовій службі, рішення про залишення його на військовій службі понад граничний вік не приймалося, а тому звільнення з підстав, зазначених у оскаржуваному наказі, є законним.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до підпункту «б» пункту 6 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року №1053/2001, чинного на час виникнення спірних правовідносин, граничний вік перебування на військовій службі для старших офіцерів у військових званнях майора (капітана 3 рангу) і підполковника (капітана 2 рангу) - до 50 років.

Пунктом 7 Положення передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики (мічмани), які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільненню з військової служби в запас або у відставку в порядку, визначеному цим Положенням.

Згідно з підпунктом «а» пункту 67 цього Положення офіцери, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Аналогічні положення закріплені у пункті «в» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до абзацу другого пункту 7 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України особи офіцерського складу, які мають високий рівень професійної підготовки, досвід практичної роботи на займаній посаді та визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я до проходження військової служби, на їх прохання Міністром оборони України можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік до 5 років, а доктори наук і професори - до 10 років.

Згідно з абзацом 1 пункту 1.4 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 16 липня 2002 року №237, з метою збереження досвідчених кадрів або в разі неможливості укомплектування окремих посад фахівцями належного рівня кваліфікації командири (начальники), починаючи від командира окремого батальйону та прирівняних до нього осіб і вище, на підставі заяви офіцера, який проходить кадрову військову службу, порушують клопотання перед вищим начальником про залишення офіцера на військовій службі понад граничний вік до 5 років, а докторів наук і професорів - до 10 років. При цьому таке клопотання порушується за умови визнання офіцера придатним до військової служби за станом здоров`я.

За змістом абзацу четвертого пункту 1.4 зазначеної Інструкції рішення про залишення на військовій службі понад граничний вік прапорщиків (мічманів) приймається посадовими особами, яким надано право звільняти їх з військової служби (пункт 73 Положення).

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, особи офіцерського складу, прапорщики (мічмани), щодо залишення яких на військовій службі понад граничний вік позитивного рішення не прийнято, включаються до плану звільнення з військової служби.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на день звільнення позивач досяг граничного віку перебування на військовій службі, із заявою щодо залишення на військовій службі понад граничний вік не звертався та, відповідно, таке рішення відповідачем не приймалося. Перед поданням до звільнення з ним проведено бесіду, у ході якої роз`яснено підстави звільнення з якими позивач погодився.

З огляду на наведені обставини та вимоги закону окружний суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, правомірно виходив з того, що звільнення на підставі пункту «в» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) є законним.

Щодо заяви від 13 січня 2010 року про надання можливості дослужити до 25 років календарного обчислення вислуги років, то листом від 09 лютого 2010 року позивача було повідомлено, що документи про звільнення направлено до Кадрового центру Збройних Сил України для подальшої реалізації.

Доводи позивача щодо зміни підстав звільнення та звільнення його у зв`язку з проведенням організаційних заходів й внесення за даних обставин відповідних змін до наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 11 березня 2010 року №170 є необґрунтованими, оскільки посада начальника військово-оркестрової служби штабу Південного оперативного командування, яку він обіймав, скорочена у грудні 2006 року у зв`язку з проведенням організаційних заходів на підставі відповідної директиви Міністра оборони України. Проте, позивача звільнено у березні 2010 року і на день його звільнення з військової служби реформування Збройних Сил України не здійснювалося та організаційні заходи не проводилися.

Отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко /підпис/ М.Г. Кобилянський /підпис/