Справа № 809/4025/14
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 876/4047/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Яворського І.О., Носа С.П.,

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

позивача: ОСОБА_1

представника Державної судової адміністрації України: Ковалець Л.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Голови Солом"янського районного суду м.Києва, Державної судової адміністрації України, Генерального прокурора України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання нечинним наказу та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати нечинним наказ голови Солом'янського районного суду м. Києва за №49 від 14.03.2011 р. про відсторонення її від посади, визнати постанову Генерального прокурора України №06/1-1610/-11 від 21.02.2011 р. про відсторонення від посади такою, що порушує основоположні права людини, зобов'язати Державну судову адміністрацію України та Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві нарахувати грошову винагороду та спрямувати її розрахунок до Державної казначейської служби України; зобов'язати Державну казначейську службу України до безспірного списання коштів на відшкодування не нарахованої та не виплаченої грошової винагороди та зобов'язати відповідача голову Солом'янського районного суду м. Києва, Державну судову адміністрацію України, Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві, Державної казначейської служби України - надати суду протягом 5 днів з дня отримання відповідної частини судового рішення на виконання звіти про виконання судового рішення у справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 р. вказаний позов було залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Проте, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015 р. вказана ухвала була скасована, а справа направлена для продовження її розгляду. Суд апеляційної інстанції вказав, що на дані правовідносини, зокрема в частині стягнення суддівської винагороди поширюються норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та зазначив, що суд першої інстанції не позбавлений права залишити позов без розгляду в частині позовних вимог, не пов'язаних із виплатою суддівської винагороди, якщо з'ясує наявність підстав для застосування до таких вимог наслідків пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2015 р. в частині позовних вимог щодо визнання нечинним наказу голови Солом'янського районного суду м. Києва за №49 від 14.03.2011 р. про відсторонення ОСОБА_1 від посади було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, її оскаржила ОСОБА_1 Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення Конституційного Суду України мають пріоритетне значення по відношенню до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). В рішеннях, на які посилається апелянт однозначно застосовано терміни - «порушення законодавства про оплату праці», а в ці терміни однозначно включаються будь-які дії та рішення роботодавця, що порушили право працівника на оплату праці, тому заявлені вимоги слід розглядати у їх системному зв'язку. Крім того, в резулятивній частині Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України вказується лише на відстрочення від посади судді, а в наказі голови Солом'янського районного суду м. Києва про відсторонення без збереження заробітної плати. У зв'язку з цим, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника Державної судової адміністрації України Ковалець Л.П., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду з тих підстав, що позивач подав позов із пропущенням встановленого ст.99 КАС України строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу на таке.

Об'єктом порушеного права позивача, що підлягає захисту, є питання невиплати її належної суддівської винагороди.

Верховний суд України у постанові №21-42а12 від 05.03.2012 р. зазначив, що "Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі".

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. № 8-рп/13 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Як вбачається з вище оскаржуваного наказу Голови Солом'янського районного суду м.Києва № 49-о.с. вбачається відстрочення від посади судді Христенко Н.Ю. з 23.02.2011 р. без збереження заробітної плати.

Висновок суду першої інстанції, що положення трудового законодавства в цій частині не розповсюджуються на спірні відносини є хибним, виходячи з комплексного аналізу статей 1-4, 94 КЗпП України, ст.. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час спірних відносин.

Таким чином, оскаржуваний наказ про відстрочення від посади без збереження заробітної плати, є спором щодо недотримання законодавства про оплату праці, відтак при вирішенні такого субсидіарного спору застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, щодо строків звернення до суду, оскільки вказана норма є спеціальною.

Крім того, суд погоджується з доводи апелянта про те, що заявлені в адміністративному позові вимоги, слід розглядати в їх системному зв'язку.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 204 КАС України, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, має право скасувати таку ухвалу і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи те, що судом першої інстанції ухвала постановлена з порушеннями норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання про залишення адміністративного позову без розгляду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог по справі № 809/4025/14 - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.В.Кухтей

Судді І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 12.06.2015 р.