Справа № 809/3014/13-а
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 876/13621/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вайтєкаускаса Вітаутаса Альгірдо в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі за позовом Вайтєкаускаса Вітаутаса Альгірдо в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дій, рішення неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №39652362 від 06.09.2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року позивач, Вайтєкаускас Вітаутас Альгірдо в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання дій, рішення неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №39652362 від 06.09.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження 06.09.2013 року на підставі виконавчого листа в якому не вказано номер рішення суду та номери рахунків боржника і стягувача, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №809/3014/13а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Вайтєкаускасом Вітаутасом Альгірдо в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №809/3014/13а та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що регіональне управління департаменту САТ ДПС України в Івано-Франківській області 09.07.2013 року звернулося до відповідача з заявою №123/9/21-03 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом за № 2а-1456/09/0970 від 04.07.2013 року по справі № 2а-1456/09/0970.

Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції 06.09.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з боржника ФОП ОСОБА_1 на користь держави 11 008,80 грн. адміністративно-господарських санкцій. Боржнику надано 7-й денний строк з моменту винесення постанови для самостійного виконання виконавчого провадження. Накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу та оголошено заборону на його відчуження.

Постанова від 06.09.2013 року направлена реєстраційній службі Калуського міськрайонного управління юстиції, начальнику Калуського ЦНП ДАІ УМВС України в Івано-Франківській області і боржнику для виконання та відома.

Законом України «Про виконавче провадження» вiд 21.04.1999 року №606-XIV (надалі - Закон), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частина 2 статті 17 Закону встановлює, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: 1) виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону встановлені вимоги до виконавчого документа, так у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб-платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб-громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо: 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Частиною 2 цієї статті зазначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, яке перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Частина 4 передбачає, що законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Представник позивача вважає дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, а відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження такою, яка підлягає скасуванню з тих підстав, що у виконавчому листі, виданому Івано-Франківським окружним адміністративним судом за № 2а-1456/09/0970 від 04.07.2013 року по справі № 2а-1456/09/0970, не зазначено номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ та не вказано реквізити рахунків боржника.

Як вже вказувалось вище, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону згідно тих реквізитів, які зазначені в ньому.

Так, ч. 1 ст. 18 Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначаються також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Таким чином, не є обов'язковим зазначення у виконавчому документі рахунків боржника та стягувача, а такі дані можуть бути вказані в тому разі, якщо вони відомі.

Тим більше, згідно статті 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Отже, навіть якщо рахунки стягувача та боржника не вказані у виконавчому документі, то державний виконавець не позбавлений можливості їх самостійно з'ясувати відповідно до повноважень наданих Законом.

Як вказано в п.2 ч. 1 ст. 18 Закону, у виконавчому документі зазначається номер рішення, згідно з яким видано документ.

Згідно Додатку 25 Інструкції з діловодства в апеляційних і місцевих адміністративних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 05.12.2006 року №155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2006 року за №1345/13219 із змінами і доповненнями внесеними наказом Державної судової адміністрації України від 27 червня 2013 року №93 (далі - Інструкція) у виконавчому листі зазначається номер адміністративної справи та номер виконавчого листа. Вимоги щодо зазначення номеру рішення не вказано.

Крім того, цією Інструкцією регулюються і питання оформлення документів, в тому числі рішень, ухвал та інших процесуальних документів суду. Пунктом 6.41. передбачено, що нижче назви процесуального документа в правому верхньому куті напроти дати ставиться номер справи.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Кодексом адміністративного судочинства України, Інструкцією та іншими нормативними актами не передбачено нумерації прийнятих рішень судом. Відповідно в рішенні зазначається номер справи, за результатами розгляду якої воно прийнято. Таким чином, суд правильно зробив висновок, що поняття «номер рішення» в контексті статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» означає номер справи, в якій це рішення прийнято. Крім того, номер виконавчого листа відповідає номеру справи в якій прийнято рішення.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в задоволенні таких необхідно відмовити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Вайтєкаускаса Вітаутаса Альгірдо в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року в справі №809/3014/13а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос