Справа № 22-а-7384/11
Суддя: Панасюк С. П.
Дата ухвалення: 2011-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-7384/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія110Доповідач у 2 інстанції Панасюк
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Київ адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд визнати неправомірною відмову відповідача у проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення та зобовязати відповідача вчинити дії по виплаті недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2880 грн.

Постановою суду від 11 червня 2009 року позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, у звязку із чим спір вирішений невірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом ІІ групи захворювання, яке повязане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 7) та витягом із акту огляду МСЕК (а.с. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Судом першої інстанції було встановлено, що щорічна одноразова допомога на оздоровлення позивачу було нараховано в лютому 2008 року в розмірі 120 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 10), та виплачено позивачу в листопаді 2008 року, що підтверджується відповіддю з центру поштового звязку (а.с. 5).

Позивач оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував державну допомогу значно нижчу, ніж це передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що розяснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняі іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.5 ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: