Справа № 808/1163/14
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1163/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 року

справа № 808/1163/14

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Губар Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Запорізької митниці Міндоходів, Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 року по справі № 808/1163/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, стягнення надмірно сплаченого ввізного мита,-

в с т а н о в и л а :

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Запорізька митниця Міндоходів подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що при винесенні ним оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митних декларацій він керувався прописаним у Митному кодексі України правилом визначення митної вартості переміщених товарів, де визначено, що якщо з наданих декларантом митної вартості товарів не можливо встановити дійсність задекларованої митної вартості то митний орган вправі застосувати інші методи визначення митної вартості, окрім методу за прописаною вартістю у контракті або договорі. Апелянт вказав, що позивачем, не було надано необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості та в поданих документах були розбіжності у даних щодо розрахунку ціни, різні умови формування ціни товару, тому митницею було вирішено застосувати інший метод визначення митної вартості ніж був застосований декларантом. Апелянт зазначив, що він своїм рішенням правомірно визначив митну вартість товару, оскільки заявлена позивачем митна вартість по відпрацюванню бази даних була нижча, ніж митна вартість подібних товарів, оформлених митними органами України у попередні періоди на митну територію України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції апеляційну скаргу подано ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», в якій позивач просив скасувати постанову в частині та прийняти нову, якою позовну вимогу відносно стягнення суми переплаченого ввізного мита задовольнити, в частині задоволених позовних вимог апелянт просив постанову залишити без змін. Апелянт зазначив, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України переплати ввізного мита є порушенням права позивача на захист своїх інтересів у судовому порядку. Апелянт вказував, що суд першої інстанції скасовуючи рішення відповідача про коригування митної вартості повинен був захистити право позивача на повернення надмірно сплачених митних платежів. Апелянт вказував, що він звертався до митниці з заявою про повернення коштів, однак дій спрямованих на повернення надмірних коштів з боку Запорізької митниці Міндоходів так здійснено не було.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» при поданні до митного органу митної декларації, обґрунтовано застосувало перший метод, як основний метод визначення митної вартості товарів за ціною договору. Суд першої інстанції зазначив, що всі інші передбачені митним законодавством методи визначення митної вартості товарів застосовуються у разі, якщо не можливо застосувати перший метод, зазначав, що Запорізька митниця Міндоходів не мала підстав змінювати митну вартість імпортованого товару, оскільки позивачем було надано повний пакет документів на підтвердження визначеної ним у митній декларації вартості товару, розбіжності, на які вказує відповідач мають технічний характер та щодо них позивачем надано обґрунтовані пояснення, документи дають змогу ідентифікувати товар та об’єктивно визначити його ціну по договору. Суд першої інстанції вказував, що позовна вимога про зобов’язання у встановленому законодавством порядку скласти та направити ГУ ДКС України в Запорізькій області висновок є передчасною, суд не вправі зобов’язати контролюючий орган виконати дії, які є виключно компетенцією цього органу.

Матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (покупець) та фірмою «Lintorfer Eisengiesserei GmbH», Німеччина (Постачальник) 26.03.2013 року укладено Контракт № 13130290 на поставку товару відповідно до специфікацій №2 від 19.06.2013 на умовах DAP Запоріжжя у відповідності до Інкотермс 2010. Згідно даного Контракту позивачем на митну територію України ввозився вантаж – виливниці з розважування у 3.6 т., 4.5 т., що використовуються для заповнення розплавленим металом для отримання злитка у 3.6т. та 4.5т.

При визначенні митної вартості товару позивачем було обрано перший метод та у ВМД вартість була визначена декларантом в розмірі відповідно до ціни угоди, виходячи з ціни, встановленої сторонами у Контракті на умовах поставки DAP UA Запоріжжя Інкотермс-2010.

Митний орган при перевірці поданих документів дійшов висновку, що документи, не містять всіх даних для визначення митної вартості товару за основним методом, документи містять розбіжності: згідно п. 3 контракту від 26.03.2013 №13130290 – ціна на виливниці базується на ціні скрапу 2 категорії, в той час як в розрахунку ціни наданій до митного оформлення, розрахунок здійснюється з ціни скрапу 8 категорії; умови формування ціни товару, зазначені у п. 3 контракту від 26.03.2013 №13130290 не дають можливості перевірити рівень заявленої вартості товару. З цих підстав, митний орган запропонував надати додаткові документи на підтвердження походження товару, сертифікати на товар. На виконання вимог Запорізької митниці Міндоходів позивачем надано пояснення, що в якості виписки з бухгалтерської документації було надано інвойси та відвантажувальні відомості, іншої бухгалтерської документації виробник немає, повідомив митний орган про те, що при поданні митної декларації надані всі наявні на момент декларування документи, інші документи надаватися не будуть.

Коригуючи митну вартість товару відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 1,33 EUR/кг, згідно ВМД № 112030000/2013/016001 від 11.07.2013 року та № 112030000/2013/017843від 09.08.2013 року.

Відповідно до ст. 49, ч. 1 ст. 50, ч. 2 ст. 52, ст. 53 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч. 2-4 ст. 57, ч. 1-2 ст. 58 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Встановлено, що Запорізькою митницею Міндоходів при коригуванні митної вартості товарів за вантажно-митною декларацією № 112030000/2013/019960, використовувалась інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами згідно за оформленням подібного товару, за раніше поданими ВМД № 112030000/2013/016001 від 11.07.2013 року та № 112030000/2013/017843 від 09.08.2013 року. Такі декларації подавались позивачем у зв’язку з виникненням подібного спору про коригування митної вартості. Отримавши відмови від Запорізької митниці Міндоходів стосовно митного оформлення товару за деклараціями які були подані 11.07.2013 року та 09.08.2013 року, позивач для допуску товару на митну територію України був змушений подати ВМД № 112030000/2013/016001 та № 112030000/2013/017843, тобто з визначеною у них вартістю ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» не погоджується.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2014 року по справі № П/808/107/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року, визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості № 112030000/2013/000524/2 від 11.07.2013 року. Відповідно до оскаржуваного рішення митниці, позивачем було подано для розмитнення товарів декларацію, яка стала підставою для коригування митної вартості, рішення та картка є оскаржуваними позивачем.

Також, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2014 року по справі № П/808/912/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості № 112030000/2013/000561/2 від 09.08.2013 року.

Запорізька митниця Міндоходів для коригування митної вартості товарів використала митні декларації які подавались для пропуску товару на митну територію України з одночасним оскарженням рішень, що призвели до подання таких декларацій. Митний орган повинен був утриматись від їх використання у митному оформленні товарів, оскільки на момент такого існував невирішений спір щодо попереднього митного оформлення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем при поданні 12.09.2013 року вантажно-митної декларації, митна вартість була визначена на підставі контракту на поставку виливниць з розважування у 3.6 т., 4.5 т., позивачем для митного оформлення було надано всі документи, які обґрунтовують заявлену митну вартість товару. Позивачем були надані всі документи, яку дають змогу встановити митну вартість товару, вимагання від позивача інших документів, є перевищенням повноважень з боку митного органу.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з положень ч. 2 ст. 72 КАС України та вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх рішень та вважає, що у відповідача не було підстав застосовувати другорядний метод визначення митної вартості товарів.

Матеріалами справи встановлено, що позивач 24.01.2014 року звертався до Запорізької митниці Міндоходів з заявою про повернення коштів фінансової гарантії на визначені банківські розрахункові рахунки.

Колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача до митного органу з заявою про повернення коштів, не було підстав для направлення висновку митним органом до казначейської служби про повернення надмірно сплачених митних платежів, оскільки рішення про коригування митної вартості та картка відмови були оскаржені. Лише у момент скасування вказаних рішень та карток відмови у позивача виникло право вимагати відшкодувати зайво сплачене ввізне мито.

Отже, позовна вимога про стягнення переплаченого ввізного мита є передчасною. Без вирішення спору щодо коригування митної вартості та дій митниці щодо винесення картки відмови у митному оформленні не було порушено право позивача і відшкодування зайво сплачених платежів було не можливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що питання стягнення переплаченого мита вирішується після проведення відповідної процедури, після подання митним органом висновку до органу казначейства і тільки після цього кошти підлягають поверненню на визначений рахунок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Запорізької митниці Міндоходів та Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2014 року по справі № 808/1163/14 – залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук