Справа № 810/2167/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року 810/2167/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді

Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Луценко К.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції в м.Києві про скасування постанови та визнання протиправними дій,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, НОМЕР_1

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 20 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47102414 з примусового виконання виконавчого листа №810/6665/14, виданого 27 березня 2015 року Київським окружним адміністративним судом;

скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 від 20 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47102414 з примусового виконання виконавчого листа №810/6665/14, виданого 27 березня 2015 року Київським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №810/6665/14 Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області зобов'язано провести перерахунок заробітної плати позивачу за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 червня 1986 року та видати довідку.

При цьому, зазначений перерахунок, відповідно до резолютивної та мотивувальної частини постанови суду, повинен здійснюватись з урахуванням, зокрема, розміру подвійного посадового окладу.

Натомість, здійснюючи відповідний розрахунок, боржником у виконавчому провадженні вимог постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №810/6665/14 в частині врахування розміру подвійного посадового окладу не виконано, що фактично нівелює значення вказаного судового рішення.

У свою чергу, державним виконавцем не вжито відповідних заходів, спрямованих на повне і своєчасне виконання судового рішення у відповідності з його резолютивною та мотивувальною частинами. За таких обставин позивач переконаний, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена відповідачем передчасно та з порушенням вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 10 червня 2015 року не з'явився, 3 червня 2015 року через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача, у якому розгляд справи просив здійснювати за відсутності уповноваженого представника.

Частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 4 червня 2015 року первинного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві замінено на належного - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №810/6665/14 за позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено (а.с. 21-26).

Визнано протиправним рішення-відповідь Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 12 листопада 2014 року №Б-245 щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі

ОСОБА_2 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986.

Зобов'язано Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видати відповідну довідку для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №810/6665/14 набрала законної сили 24 лютого 2015 року, відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року (а.с. 27-31).

26 березня 2015 року УДСО при ГУ МВС України в Київській області позивачу видано довідку про заробітну плату в зоні відчуження від 16 березня 2015 року №19 (а.с. 35).

1 квітня 2015 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 39-40).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 6 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження №47102414 з примусового виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №810/6665/14. Боржника зобов'язано самостійно виконати рішення суду в 7-ми денний термін з моменту винесення постанови та надати письмове підтвердження про виконання (а.с. 45).

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 6 квітня 2015 року УДСО при ГУ МВС України повторно направило позивачу супровідним листом від 14 квітня 2015 року №13/1-1-560 довідку про заробітну плату в зоні відчуження від 16 березня 2015 року №19 (а.с.65).

Листом від 14 квітня 2015 року №13/1-1-573 УДСО при ГУ МВС України в Київській області повідомлено Відділ примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у м. Києві про фактичне виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року №810/6665/14 (а.с. 63).

20 квітня 2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 52).

Не погоджуючись з рішенням та діями відповідача щодо закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої та другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

За змістом частини 1 цієї ж статті державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону або до повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що дії, спрямовані на примусове виконання рішень вчиняються, насамперед, у порядку та спосіб, що визначений рішенням, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року відкрито на підставі виконавчого листа від 27 березня 2015 року №810/6665/14.

Згідно резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року та виконавчого листа від 27 березня 2015 року боржника у виконавчому провадженні №47102414 зобов'язано провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видати відповідну довідку для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Таким чином, з метою виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року УДСО при ГУ МВС України у Київській області зобов'язано було вчинити дві окремі дії, що полягають, по-перше, у здійсненні перерахунку заробітної плати ОСОБА_2, по-друге - у видачі довідки про заробітну плату для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

При цьому, з буквального змісту резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду 11 грудня 2014 року вбачається, що здійснити розрахунок (перерахунок) заробітної плати позивача за 26 та 27 квітня 1986 року боржник зобов'язаний виходячи з подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог суду УДСО при ГУ МВС України у Київській області здійснило перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року та видано довідку від 16 березня 2015 року №19 (а.с. 47).

З довідки від 16 березня 2015 року №19 вбачається, що з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року позивач працював у м. Прип'ять, посадовий оклад позивача за вказаний період становив 135,00 крб., денна тарифна ставка - 4,50 крб. (135,00 крб./30 днів (квітень 1986 року)=4,50), загалом позивачу за період з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року виплачено заробітної плати в сумі 574,50 крб.

Згідно розшифровки до довідки від 16 березня 2015 року №19, сума грошового забезпечення позивача у розмірі 574,50 крб. розрахована наступним чином (а.с. 61):

36,00 крб.+18,00 крб.+9,00 крб.+4,50 крб.+7,00 крб.+500 крб.=574,50 крб., де сума у розмірі 36,00 крб. (4,50х2х4=36) - оплата за 2 дні роботи у зоні відчуження з урахуванням коефіцієнта кратності (4) та з у рахуванням денної тарифної ставки (4,50 крб.);

18,00 крб. (4,50х1х4=18) - доплата за роботу у вихідний день (27 квітня 1986 року), з урахуванням коефіцієнта кратності (4) та з денної тарифної ставки (4,50 крб.);

9,00 крб. (4,50х2х1) - сума збереженого середнього заробітку за основним місцем роботи;

4,50 крб. (4,50х1) - доплата за роботу у вихідний день за основним місцем роботи;

7,00 крб. (3,50х2) - добові за 2 дні;

500,00 крб. - одноразова грошова винагорода.

Однак, суд зауважує, що наведений розрахунок грошового забезпечення позивача не відповідає мотивувальній та резолютивній частині постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року.

Зокрема у постанові Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року зазначено, що постановою Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної центральної ради Профспілок від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» (п.5) (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі .

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС" передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Згідно з пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Водночас, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Отже, виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 7 травня 1986 року №524-156, пунктів 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року №207-7, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеній у два рази.

Тобто, застосуванню підлягають і ті положення, якими посадові оклади осіб, залучених до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС збільшено удвічі, так і ті, якими передбачено підвищення оплати праці з урахуванням коефіцієнту кратності.

Вказані висновки повністю узгоджуються зі змістом резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року.

Натомість, як вбачається із довідки від 16 березня 2015 року №19, відповідач при розрахунку грошового забезпечення позивача наведені положення в частині подвоєння посадового окладу не врахував і денну тарифну ставку розрахував діленням суми посадового окладу позивача на кількість календарних днів у квітні 1986 року (135/30=4,50). Наведене, у свою чергу, вплинуло на розмір фактично виплаченого грошового забезпечення, що враховується під час визначення розміру пенсії.

Суд підкреслює, що саме неврахування УДСО при ГУ МВС України у Київській області вимог наведених положень законодавства, яким передбачено подвоєння тарифної ставки при визначенні грошового забезпечення позивача згідно довідки від 29 липня 2014 року №51 (а.с. 21), стало причиною звернення позивача до суду.

Київський окружний адміністративний суд, задовольняючи вимоги позивача в адміністративній справі №810/6665/14, дійшов висновку, що відповідно до розрахунків, зазначених у довідці від 29 липня 2014 року №51, відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано подвійного розміру окладу, виплаченого позивачу, заробітної плати за квітень 1986 року з врахуванням кратності, подвійний розмір оплати за роботу у вихідний день, добові за відрядження, а також одноразову грошову допомогу.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що розрахунок грошового забезпечення позивача відповідно до довідки від 16 березня 2015 року №19 здійснено в порядку та у спосіб, що не відповідають змісту виконавчого документу.

Водночас повним та фактичним виконанням судового рішення може вважатися лише його виконання у суворій відповідності до виконавчого документу. Саме це відповідає змісту виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Судом також враховано, що відповідач, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, не надав належної оцінки письмовим поясненням стягувача, в яких позивач наголошував на невідповідності раніше наданої довідки про грошове забезпечення від 16 березня 2015 року №19 (а.с. 41-44).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідач не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У цьому контексті вартою уваги є правова позиція Європейського суду з прав людини у рішенні від 22 червня 2004 року «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96), де зазначено, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п.35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26 квітня 2005 року, «Крищук проти України» від 19 лютого 2009 року).

За практикою Європейського суду невиконання судового рішення є грубим порушенням прав особи, які передбачені частиною 1 статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивачеві не був забезпечений захист його права у спосіб, визначений у постанові Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, ця постанова не може вважатися виконаною, а вимоги позивача про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є обґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У силу пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів позивача за межі позовних вимог та визнання оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження протиправною та її скасування.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови від 20 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47102414.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо).

За змістом наведених правових норм Кодексу адміністративного судочинства, ключовим моментом є виникнення правовідносин, що мають активний вплив на права і обов'язки фізичних та юридичних осіб; припиняють, змінюють чи породжують певні правові наслідки для цих осіб. У такому випадку реалізується компетенція видавця акта (або вчинення дії) як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

В межах даних правовідносин, безпосередньо правові наслідки для позивача породжує та порушує права та інтереси позивача постанова про закінчення виконавчого провадження від 20 квітня 2015 року, а отже належним способом захисту порушеного права є оскарження зазначеної постанови, позаяк саме ця постанова позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, тим самим порушуючи його право, а не дії державного виконавця щодо її винесення.

Крім того, позовна заява не містить окремих обґрунтувань щодо незаконності дій державного виконавця саме з винесення постанови, крім тих, які наведені щодо незаконності оскаржуваної постанови.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач у ході розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Судом 10 червня 2015 року проголошені вступна та резолютивна частина постанови. Повний текст постанови виготовлений 12 червня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, судача та оцінивши докази, які є у справі, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 20 квітня 2015 року ВП№47102414.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.