Справа № 2а-6023/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2015 р. м. Київ К/9991/62898/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня Виконавча Служба»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року

у справі № 2а-6023/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня Виконавча Служба»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Внутрішня Виконавча Служба» (далі - ТОВ «Внутрішня Виконавча Служба»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС; відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23 грудня 2011 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ТОВ «Внутрішня Виконавча Служба», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2012 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а постановлені у справі судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено виїзну позапланову документальну перевірку ТОВ «Внутрішня Виконавча Служба» з питань повноти обчислення та своєчасності сплати податку на прибуток за результатами операцій з векселями та продажу корпоративних прав за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої складено акт № 314/22-01/21489123 від 02 грудня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 375 000,00 грн. (1 100 000,00 грн. - основний платіж, 275 000,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку із заниженням скоригованого валового доходу на суму доходу в розмірі 4 400 000,00 грн., отриманого внаслідок реалізації корпоративних прав - частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Продтовари 539».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з ненадання позивачем документів на підтвердження понесення витрат на придбання корпоративних прав ТОВ «Продтовари 539».

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Частиною 2 статті 115 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 13 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» визначено, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

За правилами пунктів 1.6, 1.8, 1.28 статті 1 Закону № 334/94-ВР товари - це матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення; корпоративні права - це право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах; інвестиція - це господарська операція, яка передбачає придбання основних фондів нематеріальних активів, корпоративних прав та цінних паперів в обмін на кошти або майно.

Згідно з частиною 2 статті 715 ЦК України кожна із сторін договору міни є продавцем товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Тобто, результатом прямої інвестиції є платне отримання (придбання) товару (корпоративних прав), фактична його купівля-продаж. При цьому особа, яка отримує корпоративні права (інвестор), є покупцем, а особа, що отримує інвестицію (емітент), - їх продавцем.

Відповідно до підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону № 334/94-ВР платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Підпунктом 7.6.2 пункту 7.6 статті 7 Закону № 334/94-ВР передбачено, що норми цього пункту поширюються на платників податку-торгівців цінними паперами та деривативами, а також на будь-яких інших платників податку, які здійснюють операції з торгівлі цінними паперами чи деривативами.

Те саме стосується обліку операцій таких платників податку з придбання або продажу корпоративних прав, відмінних від акцій.

Згідно з підпунктами 7.6.3, 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону № 334/94-ВР під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості.

До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Під терміном «доходи» слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що платник податку зобов'язаний вести окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами. Витрати на придбання корпоративних прав платником податку підлягають відображенню у складі витрат за операціями з цінними паперами, а доходи від подальшого їх продажу - в складі доходів від таких операцій. При цьому формування витрат на придбання цінних паперів не пов'язується з фактом їх наступного продажу (моментом продажу).

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Відтак для правильного вирішення спору судовим інстанціям слід було перевірити доводи товариства про здійснення ним грошового внеску в розмірі 4 400 000,00 грн. до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні торгівельні мережі» (яке в подальшому реорганізовано шляхом приєднання до ТОВ «Продтовари 539») як прямої інвестиції в обмін на корпоративні права, тобто купівлі-продажу корпоративних прав у емітента; з'ясувати, чи віднесено товариством до складу витрат в окремому податковому обліку суму коштів, сплачену при купівлі корпоративних прав ТОВ «Сучасні торгівельні мережі»; встановити наявність на час їх реалізації Товариству з додатковою відповідальністю «СК «Євростандарт» у відокремленому обліку ТОВ «Внутрішня Виконавча Служба» від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами такого ж виду, минулих періодів, та з огляду на встановлені обставини зробити вмотивований висновок про наявність у позивача правових підстав для формування валового доходу в розглядуваній ситуації.

Згідно з частинами 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня Виконавча Служба» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.