Справа № 804/5115/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 р. Справа № 804/5115/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представників позивача - Гусєвої К.В., Чікіньова Д.М.,
представника відповідача - Семенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗТВ» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.14, -
Позивач, ТОВ «ЗТВ», звернувся до суду з позовом до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.14. На обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ним правомірно віднесено суму податку на додану вартість по господарській операції з ТОВ «Велар-Д» в розмірі 128 234,00 грн. до складу податкового кредиту в липні 2014 року, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних позивачу вказаним контрагентом, який має статус платника податку на додану вартість. Отже, у відповідача не було жодних підстав для донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за вказаною операцією. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував. Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Позивачем не надано в ході перевірки ніяких документів, що підтверджують зв'язок витрат, здійснених на отримання маркетингових послуг із власною господарською діяльністю, а також документів на підтвердження фактичного здійснення господарської операції з ТОВ «Велар-Д». Відтак ТОВ «ЗТВ» завищений податковий кредит в декларації за липень 2014 року на суму 128 234 грн., порушений абз. 1 п.198.1, п.198.3 ст.198, п. 200.1, ст.200, п.201.1, ст.201 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2014 року на загальну суму 128 234 грн.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Фактичною підставою для прийняття спірного рішення слугували висновки Акту про порушення позивачем п. 198.1, 198.3 ст.198, п.201.1 п.201.4 ст.201 ПК України: безпідставне віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ по операції з ТОВ «Велар-Д» суми в розмірі 128 234 грн., в результаті чого занижено ПДВ на суму 128 234 грн. Такий висновок контролюючого органу обґрунтований відсутністю у позивача первинних документів, які б підтверджували фактичне здійснення ТОВ «Велар-Д» робіт для позивача, роботи ТОВ «Велар-Д» по пошуку об'єктів охорони для ТОВ «ЗТВ» не можливо пов'язати з господарською діяльністю підприємства ТОВ «ЗТВ», так як не виконано умови досліджень, та первинні документи не відповідають умовам договору №07/02 від 01.07.2014 та вимогам щодо первинних документів.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що спірна сума податкового кредиту в розмірі 128 234 грн. сформована позивачем за взаємовідносинами з ТОВ «Велар-Д» за Договором №07/02 про надання маркетингових послуг від 01.07.14 (а.с.23-). За змістом вказаного Договору виконавець - ТОВ «Велар-Д» зобов'язується надати замовнику - позивачу послуги з проведення маркетингових досліджень, а саме послуг з пошуку об'єктів для охорони; маркетингове дослідження відбувається за рядом направлень, визначених п.4 Договору; виконавець зобов'язується надати результати досліджень з описом всіх питань відповідно до узгоджених направлень (п.5).
З посиланням на вказаний Договір ТОВ «Велар-Д» на адресу позивача виписана податкова накладна від 31.07.14 №306 на суму 769 404 грн. (а.с.25), на підставі якої позивач суму в розмірі 123 234 грн. включив до складу податкового кредиту з липня 2014р., відобразивши у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних. Окрім Договору №07/02 та податкової накладної від 31.07.14 №306, позивачем надані до перевірки та до суду акт здачі-приймання виконаних робіт від 31.07.14, платіжні доручення в підтвердження факту оплати таких послуг.
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків податкових зобов'язань з ПДВ та податкового кредиту визначений приписами Податкового кодексу України.
Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі ст. 3 Закону № 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Приписами ст.9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем безумовно презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку, а право платника податку на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: придбання платником податку у інших платників цього податку товарів чи послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку - отримання доходу, тобто досягнення розумної економічної мети; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку.
Суд відмічає, що вставлення факту реального отримання платником податків товарів чи послуг від контрагента, зазначеного в податковій накладній, є визначальним при вирішенні питання щодо права позивача на податковий кредит та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема в постанові від 22.10.10 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, в постанові від 21.01.11 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, згідно з якою неналежним чином оформлена (підписана уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.
Отже, документи, надані платником податків на підтвердження правомірності визначення податкового кредиту, повинні розкривати зміст господарської операції та підтверджувати фактичне її здійснення, бути достовірними, тобто відображати те, що мало місце насправді, а сам факт наявності відповідного документа, бездоганне його оформлення за формою, а також факт оплати товарів/послуг платником податків не може вважатись первинним, якщо зміст документів платника податків не відображає реальних подій господарської діяльності такого платника податків.
Надаючи оцінку наданим позивачем на підтвердження фактичного здійснення господарської операції з ТОВ «Велар-Д» та правомірності визначення спірної суми податкового кредиту документам, суд зважує на таке.
Акт здачі приймання-виконаних робіт від 31.07.14 до Договору від 01.07.14 №07/02 не розкриває зміст господарської операції з надання контрагентом позивача - ТОВ «Велар-Д» послуг з пошуку об'єктів для охорони, кількості знайдених об'єктів, їх характеристики та місцезнаходження, не містить інформації (опису питань) з визначених п.4 Договору направлень. Позивачем не надано до суду документів, за якими позивачем та ТОВ «Велар-Д» попередньо були узгоджені направлення досліджень (п.5 Договору). Ані під час перевірки, ані в ході розгляду справи позивачем не надані результати досліджень з описом всіх питань відповідно до узгоджених направлень дослідження, які на виконання п.5 Договору зобов'язаний був надати позивачу ТОВ «Велар-Д» за результатами досліджень. Не надано позивачем і доказів використання у власній господарські діяльності результатів роботи, відображених в Акті здачі-прийняття виконаних робіт від 31.07.14 до Договору від 01.07.14 №07/02.
Суд зважує, що надані позивачем ксерокопії документу ТОВ «Велар-Д» про маркетингові послуги - липень 2014р. - замовнику ТОВ «ЗТВ» не містять підпису посадових осіб ані виконавця, ані замовника, посилань на договір від 01.07.14 №07/02, дату і місце складання; одиницю виміру господарської операції, реквізити та посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, тощо. Наведене позбавляє таких документ сили первинного документи, що підтверджує факт здійснення господарської операції.
В ході розгляду справи представником позивача зазначено, що до суду надані всі наявні документи на підтвердження фактичного здійснення господарської операції з ТОВ «Велар-Д» інші документи відсутні. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторонам має довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення. Наведене зобов'язує позивача підтвердити належними доказами свої заперечення проти доводів, наведених контролюючим органом - відповідачем в акті перевірки.
Враховуючи наведене суд доходить до висновку, що надані позивачем документи не є достовірними доказами факту надання йому ТОВ «Велар-Д» послуг з пошуку об'єктів для охорони. Сам факт наявності у позивача податкової накладної та перерахування коштів контрагенту не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем та таким контрагентом, тоді як для податкового обліку значення має саме факт надання послуг тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
З огляду на те, що позивачем не надані належні докази, які б могли достовірно свідчити про фактичне отримання позивачем послуг з пошуку об'єктів для охорони від ТОВ «Велар-Д», про їх зміст, обсяг, про об'єкти охорони, їх місцезнаходження, осіб, які такі послуги надали, а також про використання таких послуг у власній господарській діяльності, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, 201.1 ст.201 ПК України та завищення податкового кредиту в розмірі 128 234 грн. та заниження податку на додану вартість на 128 234 грн.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірним податковим повідомленням-рішенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо його скасування належить відмовити.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволені адміністративного позову відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗТВ» на користь Державного бюджету України решту суми судового збору в розмірі 2 885,27 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят п'ять гривень 27 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 15.06.15.

Суддя А.О. Коренев