Справа № 2а/0470/10457/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/9561/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014

у справі №2а/0470/10457/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив»

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 03.04.2007 №/1/6443, №/1/6444.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив» за період з 01.07.2005 по 30.09.2006, складено акт від 06.03.2009 №18/23-426/33338309, в якому встановлено, що в порушення пункту 1.23 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №334/94-ВР) підприємством занижено скоригований валовий дохід у ІІ кварталі 2006 року на вартість безоплатно отриманих товарів від ТОВ «Верстатолив» у сумі 249645,64 грн., оскільки останнє в судовому порядку 13.04.2006 визнане банкрутом, стосовно нього відкрита ліквідаційна процедура та станом на 13.04.2006 відсутні вимоги щодо сплати боргу позивача перед ТОВ «Верстатолив», грошова або інша компенсація вартості отриманих від ТОВ «Верстатолив» товарів не надана, у зв'язку з чим товари, передані позивачу, вважаються безоплатно наданими; в порушення пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР позивачем в ІІІ та ІV кварталах 2005 року завищені валові витрати на суму витрат з операцій по наданню юридичних послуг, здійснених в межах укладених договорів з ТОВ «Степ-Сім», ТОВ «Інвестоптімбуд», а саме: не підтверджено факту надання юридичних послуг контрагентами позивача та використання їх в господарській діяльності; порушення підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

На підставі акту перевірки відповідачем 15.03.2007 прийнято податкові повідомлення-рішення: №/0/5098, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість 409383,00 грн. - основний платіж, 204691,50 грн. - штрафні санкції, а всього 614074,50 грн.; №/0/5099, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток 574138,50 грн. - основний платіж, 274586,95 грн. - штрафні санкції, а всього 848725,45 грн.

За результатами адміністративного оскарження даних рішень відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 03.04.2007 №/1/6443, №/1/6444 на такі самі суми.

Також судами встановлено з підтвердженням матеріалів справи, що позивачем в межах укладеного з ТОВ «Верстатолив» договору від 01.08.2005 №310, предметом якого є правовідносини сторін з поставки товарно-матеріальних цінностей, отримано від ТОВ «Верстатолив» товар на загальну суму 249645,64 грн., в т.ч. ПДВ - 41607,60 грн.

Вартість товару - 208038,04 грн. віднесена позивачем до складу валових витрат у ІІІ кварталі 2005 року, сума податку на додану вартість - 41607,60 грн. до складу податкового кредиту.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006 у справі №Б29/153/06 ТОВ «Верстатолив» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 1 рік. Станом на 13.04.2006 договірні зобов'язання позивачем не виконані, вимоги щодо сплати позивачем боргу відсутні.

03.10.2005 в порядку ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України між ТОВ «Верстатолив» та ТОВ «Інвестоптімбуд» укладений договір №44УПТ уступки права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги боргу з позивача (боржника) за договором №310 від 01.08.2005 перейшли до нового кредитора - ТОВ «Інвестоптімбуд».

Між ТОВ «Спілка-Діалог» (покупець) та ТОВ «Степ-Сім» (продавець), ТОВ «Інвестоптімбуд» (продавець) були укладені договори, відповідно, №17/01 від 17.01.2005, №1210 від 12.10.2005 про поставку товару.

19.01.2005 та 15.10.2005 до зазначених договорів №17/01 та №1210 укладені додаткові угоди №2, якими сторони, у зв'язку з втратою інтересу покупця (позивача) до зазначених в договорах товарів, прийшли до згоди про припинення зобов'язань по постачанню товару і заміни зобов'язань сторін зобов'язанням по наданню контрагентами позивача юридичних послуг позивачеві, в тому числі, клієнтам позивача (третім особам). Відповідно до умов додаткових угод №2 виконавець зобов'язувався надавати від імені замовника (позивача) юридичні та консультаційні послуги клієнтам позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції погодився із твердженням відповідача про допущення позивачем порушень вимог податкового законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону №334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Закон №168/97-ВР) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі по тексту - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що фактичне виконання договорів підтверджується належним чином оформленими актами приймання-передачі виконаних (наданих) робіт (послуг), звітами, в яких містяться відомості щодо надання обсягів послуг, банківськими виписками щодо оплати послуг тощо.

До складу податкового кредиту, в свою чергу, позивачем включено суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних у контрагентів послуг (робіт), на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особами, які мали статус платника податку на додану вартість.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договорів публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договорів із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення угод.

Також, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини 1 статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови апеляційного суду, та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська ливарно-металургійна компанія «Верстатолив» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2012.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис) М.О. Федоров