Справа № 2а-2339/12/2770
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року К/800/26593/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року по справі № 2а-2339/12/2770

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 23 жовтня 2012 року у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви відмовлено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 29 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 та стягнуто на користь позивача 877,50 грн. недоплаченої винагороди за 20 років безперервної військової служби.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 23 жовтня 2012 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 29 жовтня 2012 року, постановлено нову ухвалу про залишення позову без розгляду.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 23 жовтня 2012 року № 1247.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23 жовтня 2012 року № 1248 станом на 19 жовтня 2012 року ОСОБА_1 мав 22 роки 2 місяці 18 днів вислуги років у Збройних Силах України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова КМУ № 1294) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ №1294 затверджені, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28, 33.

Додатком 25 до Постанови КМУ № 1294 встановлений розмір винагороди за тривалість безперервної військової служби понад 20 років у розмірі 1,5 посадових оклади з урахуванням окладу за військовим званням.

У довідці Військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2012 року № 1245 зазначено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 становить 1050 грн. та окладу за військове звання 120 грн., повний розмір винагороди за тривалість безперервної військової служби, згідно розрахунку у довідці, складає 1755 грн. та відповідно 50% від цієї суми 877,50 грн.

Право на отримання винагороди за 20 років безперервної військової служби у позивача виникло 1 серпня 2010 року, що також підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2012 року № 1245.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частин 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної, проте зазначає наступне.

Так, предметом спору у даній справі є виплата різниці недоплаченої позивачу винагороди за 20 років безперервної військової служби, тобто додатного виду грошового забезпечення, право на яке він набув 1 серпня 2010 року. Виплата такої винагороди є щомісячним платежем, а тому заявник знав, або мав знати про порушення свого права, проте звернувся до суду за захистом і відновленням такого права лише у жовтні 2012 року.

Відповідно до частин 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України та правильно застосував правила статті 100 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.