Справа № 826/5300/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 травня 2015 року № 826/5300/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк», позивач) до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, відповідач), за участю третьої особи - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, третя особа) про зобов'язання винести постанову, про звільнення з під арешту майна боржника, який накладено ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження, що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та знаходиться в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: земельну ділянку площею 0,4500 га, що на плані меж земельної ділянки зазначена за кадастровим номером НОМЕР_2, та розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої: будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, разом з будівлями і спорудами, що на ній розташовані, а саме: житловий будинок (літера «А»), загальною площею 387,4 (триста вісімдесят сім цілих чотири десятих) кв.м., житловою площею 88,62 (вісімдесят вісім цілих шістдесят дві сотих) кв.м., гараж (літера «Г»); туалет (літера «Д»); басейн (літера «В»); альтанка (літера «Б»); літня кухня (літера «Е»), а також огорожа (літера «р») та ворота, огорожа, хвіртка (літера «р-р з»), і яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що діями відповідача порушені права ПАТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателя, адже позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими особами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Третя особа або її уповноважений представник у судове засідання не прибули, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог суду не надали.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту від 14.06.2007 року № 44.05-865/П, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 460 600,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 14.06.2007 року №44.02-1199/П, відповідно до п.1.1. якого Іпотекодавець передав в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,4500 га, що на плані меж земельної ділянки зазначена за кадастровим номером НОМЕР_2, та розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої: будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, разом з будівлями і спорудами, що на ній розташовані, а саме: житловий будинок (літера «А»), загальною площею 387,4 (триста вісімдесят сім цілих чотири десятих) кв.м., житловою площею 88,62 (вісімдесят вісім цілих шістдесят дві сотих) кв.м., гараж (літера «Г»); туалет (літера «Д»); басейн (літера «В»); альтанка (літера «Б»); літня кухня (літера «Е»), а також огорожа (літера «р») та ворота, огорожа, хвіртка (літера «р-р з»), і яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, позивачу стало відомо, що постановою ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 та оголошена заборона його відчуження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

За приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

В той же час, позивач не надав суду будь-яких доказів реєстрації у Державному реєстрі іпотек а також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору від 14.06.2007 року №44.02-1199/П.

Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Між тим, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували настання заставного випадку згідно договору іпотеки та доказів звернення ним стягнення на предмет іпотеки, а також відсутні докази, які б підтверджували вилучення або примусову реалізацію у межах спірних правовідносин арештованого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір кредиту від 14.06.2007 року № 44.05-865/П, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 460 600,00 доларів США, на забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір від 14.06.2007 року №44.02-1199/П, укладений з терміном повернення основної заборгованості по кредиту до 11 червня 2027 року.

Крім того, майно, на яке не може бути звернуто стягнення, визначено статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Водночас суд звертає увагу, що згідно Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, який є додатком до Закону України "Про виконавче провадження", будь-яких обмежень стосовно майна боржника, яке перебуває у заставі третіх осіб, не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про арешт винесена майна, що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), а саме: земельну ділянку площею 0,4500 га, що на плані меж земельної ділянки зазначена за кадастровим номером НОМЕР_2, та розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої: будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, разом з будівлями і спорудами, що на ній розташовані, а саме: житловий будинок (літера «А»), загальною площею 387,4 (триста вісімдесят сім цілих чотири десятих) кв.м., житловою площею 88,62 (вісімдесят вісім цілих шістдесят дві сотих) кв.м., гараж (літера «Г»); туалет (літера «Д»); басейн (літера «В»); альтанка (літера «Б»); літня кухня (літера «Е»), а також огорожа (літера «р») та ворота, огорожа, хвіртка (літера «р-р з»), і яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відповідає положенням Закону України "Про виконавче провадження", а отже, у суду відсутні законні підстави для зобов'язання відповідача винести постанову, про звільнення з під арешту зазначеного майна.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко