Справа № 802/559/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2015 р. Справа № 802/559/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого: Дончика Віталія Володимировича,

суддів: Мультян Марини Бондівни

Яремчука Костянтина Олександровича

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представників відповідача: Левицького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про визнання протиправною та скасування постанови

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Зазначив, що 19.02.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-а-1/07 від 29.01.2008 року стягувачу ОСОБА_3 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На думку позивача дана постанова є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем при її винесені проігноровано встановлений порядок виконання судових рішень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Крім того, на думку позивача, встановленої заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти Міністерства фінансів України - боржника у виконавчому провадженні не існує. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 45).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладенні в наданих суду письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 82-83).

Представник третьої особи - Міністерства фінансів України у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином. Надав суду письмове клопотання у якому просив розгляд справи проводити без участі представника Міністерства (а.с. 78).

Представник третьої особи - Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки в матеріалах справи (а.с. 121).

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 15.02.2008 року державним реєстратором відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-1/07 виданим 28.01.2008 року Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з Міністерства фінансів України недоплаченої заробітної плати та втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати на користь ОСОБА_3 85776,62 грн. Вказані кошти списати з розрахункового рахунку Державного казначейства України. Постановлено боржнику добровільно виконати рішення суду в 7-ми денний термін з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Боржником рішення суду, на підставі якого видано вказаний виконавчий документ у добровільному порядку не виконано.

Листом від 31.01.2014 року №5-08/749-2690 Державна казначейська служба України повідомила ДВС України, що розглянула заяву відділу примусового виконання рішень ДВС України від 27.12.2013 року №5-141/6 щодо виконання платіжних вимог про стягнення коштів та вказала наступне. На виконання ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (із змінами), затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Стягнення коштів з рахунків боржника здійснюється відповідно до пунктів 24-34 Порядку.

16.10.2013 року набрав чинності Закон України від 19.09.2013 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень». Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною 2 ст. 2 цього Закону суб'єкти (державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності), які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби. Порядком, зокрема пунктами 24-34, не передбачено механізму виконання виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною 1 ст. 2 цього Закону суб'єкти (державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства), які видані або ухвалені до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». На підставі викладеного, повернуті платіжні вимоги про стягнення коштів.

05.02.2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із зверненням до Староміського районного суду м. Вінниці із заявою №141/6 про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист №2-а-1/07 від 28.01.2008 року, у задоволені якої відмовлено ухвалою суду від 03.02.2015 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 19.02.2015 року поновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-а-1/07 виданого 28.01.2008 року. Крім того, 19.02.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 169,31 грн., яку направлено на виконання до Державної казначейської служби України.

19.02.2015 року державним виконавцем, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено виконавчий лист №2-а-1/07 виданий 28.01.2008 року Староміським районним судом м. Вінниці повернути стягувачу.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Частиною 1 статті 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом, відповідно до частини 3 статті 25 Закону.

Положення п.1.5 "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачають, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 1 ст. 50 вказаного Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 15.02.2008 року державним реєстратором відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-а-1/07 виданим 28.01.2008 року Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення з Міністерства фінансів України недоплаченої заробітної плати та втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати на користь ОСОБА_3 85776,62 грн. Боржником за даним виконавчим провадженням є Міністерство фінансів України.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (ч.2 ст. 2).

Згідно п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Кабінетом Міністрів України з метою реалізації пункту 3 розділу П «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», 03.09.2014 року прийнято постанову № 440 якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок).

Відповідно до зазначеного Поразку виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, які видані або ухвалені до 01.01.2013, подаються до органів державної виконавчої служби для здійснення їх обліку інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів дня погашення заборгованості.

Особа на користь чи в інтересах якої ухвалено рішення суду або видано виконавчий документ, або її представник звертається до управління державної виконавчої служби відповідного головного управління юстиції за місцезнаходженням боржника, та надає такі документи:

- заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній (форма заяви де дається);

- оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію). Копія рішення суду вважається належним чином оформленою, якщо вона видана в порядку встановленому Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 173, Інструкцією з діловодства в адміністративних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України 17.12.2013 № 174 та Інструкцією з діловодства в господарських судах України затвердженою наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 № 28. Копія рішення суду обов'язково повинна містити відмітку про те, що рішення набрало законної сили;

- копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків);

-копію паспорта громадянина України. Копії довідки та паспорта не завіряються.

Зазначені документи можуть бути подані заявником особисто до відповідного головного управління юстиції або направлені поштою. На вимогу заявника особа, яка приймає документи, ставить відмітку про їх прийняття на копії заяви.

При цьому звертаємо увагу, що у разі, якщо документи подаються представником, його повноваження повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства та посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи; довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи; рішенням про призначення опікуном чи піклувальником.

У разі подання до органу державної виконавчої служби виконавчого документа заявник додає до нього копію судового рішення (за наявності).

У разі якщо судом змінено спосіб і порядок виконання рішення, до виконавчого документа або рішення суду заявник додає відповідну ухвалу суду про зміну способу і порядку виконання рішення.

Якщо заявником подані не всі зазначені документи, або ці документи не відповідають вимогам законодавства, відповідальна особа надсилає заявнику повідомлення про необхідність усунути виявлені недоліки. У цьому разі питання про прийняття рішення для обліку вирішується пісня приведення документів у відповідність до законодавства.

Повідомлення про прийняття рішення до обліку надсилається заявнику не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня надходження рішення до органу державної виконавчої служби. У повідомленні зазначається черга задоволення вимог заявників, до якої включено рішення.

Рішення повертається заявнику у разі, якщо перевіркою даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що воно виконано в повному обсязі. У цьому випадку подані документи направляються заявнику рекомендованою кореспонденцією з відповідною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Прийняті для обліку рішення вносяться до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Абзацом 4 пункту 10 Порядку встановлено, що про здійснення нарахування боржник зобов'язаний повідомити відповідальній собі протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення із наданням відповідного документа про здійснення нарахування, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

Враховуючи те, що виконавчий документ №2-а-1/07 видано 28.01.2008, тобто до 01.01.2013 року, суд приходить до висновку, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу для пред'явлення його стягувачем до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника, згідно з Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство України, надані позивачем докази, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 19.02.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві є правомірною та винесена відповідачем у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", а тому суд не вбачає підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий: Дончик Віталій Володимирович

Судді: Мультян Марина Бондівна

Яремчук Костянтин Олександрович