Справа № 640/20529/14-а
Суддя: Чередник В. Є.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чередник В.Є.

за участю секретаря Кривенко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.5015 р. до суду з поданням звернувся державний виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про зміну способу і порядку виконання постанови Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/20529/14-а, в якому просить змінити спосіб виконання рішення, шляхом зміни стягнення з Управління ПФ України в Київському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої пенсії у розмірі 14614,60 грн.

На обґрунтування вимог, заявник посилався на повідомлення УПФ Київського району м. Харкова від 08.04.2015 р. за вих. 5852-27/13, з якого вбачається, що проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1, доплата до пенсії складає 14614,60 грн. проте виплата зазначеної суми не проводилась у звязку з відсутністю фінансування бюджету Пенсійного фонду.

В судове засідання представник заявника не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданні зазначив, що просить заяву розглядати за відсутності представника відділу.

Стягувач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, якій справу просив розглядати за його відсутності, при вирішенні покладався на розсуд суду.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова не зявився, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив обставини незгоди з поданням державного виконавця. При цьому представник Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова посилався на ст.. 95 Конституції України, де вказано, що виключно Законом «Про державний бюджет України» визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом «Про державний бюджет України». Бюджетні призначення встановлюються законом «Про державний бюджет України» чи рішенням про місцевий бюджет.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами.

Відповідно до п.п. 20,29 ч.1 ст.116 БК України взяття зобовязань без відповідних бюджетних зобовязань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Пенсійний фонд України за рахунок коштів державного бюджету України реалізує бюджетну програму «Дотація та виплата пенсій, надбавок, та підвищень до пенсій, призначених різними пенсійними програмами», згідно з якою Пенсійному фонду виділені бюджетні асигнування для виплат пенсій у розмірах визначених законодавством»

Ограни пенсійного фонду України 01.01.2012 р. проводять виплату пенсій у розмірах обчислених згідно постанови КМУ « Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2012 р. Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня є Пенсійний фонд України.

Відповідно до ст.. 73 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі не передбачені законом.

Оскільки Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено проведення фінансування з коштів Пенсійного фонду виплат, встановлених Законом України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», а суд не зобовязував УПФ України в Київському районі м. Харкова проводити виплати позивачу саме з бюджету Пенсійного фонду України, тому УПФ у Київському районі м. Харкова вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання.

Відповідно до ч.2 ст. 263 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши зазначену заяву та надані матеріали, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання стосовно зміни способу виконання рішення, суд виходить з наступного.

Судове рішення набрало законної сили та виконується у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження ", завершальною стадією судового провадження - є виконавче провадження.

Як вбачається із матеріалів по справі, судом було ухвалено рішення, тому наступною стадією судового провадження - є його виконання.

У відповідності до ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що суд може змінити спосіб і порядок виконання рішення лише у виняткових випадках: за наявності обставин, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим та за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів реалізації (виконання) рішення в разі неможливості його виконання у спосіб і порядок, встановлений раніше.

Зміна способу і порядку виконання рішення суду може відбутися шляхом заміни одного заходу примусового виконання судового рішення іншим або коли, при виконання рішення адміністративного суду, яким присуджені певні речі або кошти неможливо їх повернути за їх відсутності, що є підставою для звернення стягнення на грошові кошти тощо.

Перевіривши матеріали додані до подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду, судом не встановлено обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, а заявником не надано достатніх доказів наявності таких підстав. Вказана заявником підстава неможливості виконання рішення суду через відсутність коштів у відповідача не дає суду можливості застосування зміни способу і порядку виконання цього рішення, оскільки не вичерпані інші встановлені законом заходи виконання рішення суду, в тому числі примусового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, в якому просив визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова в перерахунку та виплаті позивачу щомісячних державних пенсій (основної та додаткова) відповідно до вимог ст.ст. 50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-12, виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова здійснити позивачу починаючи з 01 лютого 2014 року перерахунок та виплату щомісячної основної державна пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, як інваліду 2-ї групи, щодо захворювання якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, встановлена законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28лютого 1991 року № 796-12 з урахуванням ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідні виплати провести з урахуванням вже проведених виплат; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова здійснити позивачу починаючи з 01 лютого 2014 року перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2-їгрупи, щодо захворювання якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 50,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильська катастрофи» від 28 лютого 1991 року № « 796-12 з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідні виплати провести з урахуванням вже проведених виплат.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2015 р. апеляційна скарга УПФ України в Київському районі м. Харкова задоволено частково. Постанову Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог в частині задоволення позовних вимог за період з 03.08.2014р., та прийнято нову постанову, якою в задоволенні даної частини вимог відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до УПФ України в Київському районі м. Харкова про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати державних пенсій в частині задоволення позовних вимог за період 01.02.2014 по 18.05.2014 р. залишено без розгляду. В іншій частині Постанову Київського районного суду від 05.12.2014 р. по справі № 640/20529/14-а залишено без змін.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні і справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Під способами захисту суб'єктивних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення або визнання порушених або оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту прав та інтересів наданий у ч.4 ст. 105 КАС України:

Адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, реалізуючи своє право на захист позивач має право вимагати від суду зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії (п.2 ч.4 ст. статті 105 КАС України).

У разі задоволення адміністративного позову суд, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч.2 ст.162 КАС України).

Розглядаючи позов ОСОБА_1 суд вирішив його в межах заявлених вимог, та застосував обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - покладення на відповідача обов'язку усунення порушень шляхом здійснення перерахунку та виплати недоотриманої суми до пенсії.

Позивачем не заявлялись вимоги про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова яких би то не було сум.

Аналіз наведених норм та ст. 263 КАС України дають підстави зробити висновок про те, що суд здійснюючи зміну способу і порядку виконання рішення суду не може змінити змісту резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права.

Повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (статті 198, 223 КАС України).

Крім того, згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень ,які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка була викладена у постанові від 28.10.2008 року, прийнятій у справі за позовом до управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, Обласного центру з нарахування та виплати пенсій та допомоги Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення сум виплат, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У цій постанові Верховний Суд України, серед іншого, зазначив, що відповідно до ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю. Установивши, що відповідачі порушили норми права, які регулюють спірні відносини ,суд повинен визнати такі дії протиправними і зобовязати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог заявника.

Керуючись ст. 263 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі № 640/20529/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати державних пенсій відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя -