Справа № 804/2552/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2015 р. Справа № 804/2552/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Потіп О.М.,
представника позивача: Токовенка І.В.,
представника відповідача: Жаворонкова С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Д»
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкового висновку про порушення останнім приписів податкового законодавства та про заниження ним внаслідок цього податку на додану вартість, оскільки позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» в ході здійснення реальних господарських операцій за договорами поставки товарів (косметичних та гігієнічних виробів, побутової хімії, текстилю та інш.), укладеними з цими суб'єктами господарювання. Реальність вказаних господарських операцій посвідчується відповідними первинними документами, які в повному обсязі були надані контролюючому органу під час перевірки, а також поясненнями працівників позивача, що були задіяні у прийманні товару та опитані в ході проведення перевірки. При цьому правочини, укладені з ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», недійсними в судовому порядку не визнавалися. Відомості інформаційних баз контролюючого органу про відсутність у вказаних контрагентів позивача матеріально-технічних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, не спростовують факту реальності господарських операцій позивача із цими суб'єктами господарювання, оскільки, навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, а, отже, не може бути позбавлений права на формування податкового кредиту, тим більше, що чинне податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, відсутності у них кваліфікованого персоналу, основних фондів тощо. Намагання відповідача обґрунтувати факт відсутності поставки інформацією щодо відсутності товарно-транспортних накладних та транспортних засобів у ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», а також недекларуванням позивачем податку на доходи фізичних осіб, задіяних у розвантаженні товару, які працювали на підприємстві позивача менше одного місяця та були звільнені за порушення трудової дисципліни, можливим порушенням податкового законодавства можливих постачальників ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» у 5-2 ланцюгах є припущеннями контролюючого органу, що не узгоджується з викладеними фактами та суперечить обставинам, що були досліджені під час перевірки.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено заниження останнім податку на додану вартість за серпень 2014 року на суму 5613829,41грн. внаслідок віднесення до його складу сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними контрагентами ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», оскільки правочини, укладені з цими контрагентами не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Підтвердженням наведеного є відомості, отримані відповідачем від ДПІ в Оболонському районі м. Києва Головного Управління Міндоходів, відносно того, що провести зустрічні звірки ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» видалося неможливим, проте з аналізу наявної у контролюючого органу інформації вбачається, що господарські операції з вказаними суб'єктами господарювання не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, відсутності первинних документів, матеріально-технічних та трудових ресурсів, транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання такого постачання. Також реальність цих господарських операцій не підтверджується і по ланцюгу постачання. Крім того, позивачем документально не підтверджено факт транспортування товару від вищевказаних контрагентів через відсутність товарно-транспортних накладних. До того ж, хоч начальник складського приміщення ТОВ «Стиль-Д» ОСОБА_3 в своїх поясненнях, наданих під час перевірки, і підтвердив факт приймання товарів від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», однак, ці пояснення не найшли свого підтвердження в частині того, що розвантаження вказаного товару здійснювали вантажники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки такі особи в ТОВ «Стиль-Д» не працюють і підприємством у звіті за формою 1-ДФ щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2014 року нарахування заробітної плати цим особам не встановлено. Податкові накладні, виписані ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» з порушенням приписів ст.201 Податкового кодексу України через їх дроблення (в один день виписувалося декілька податкових накладних на одну поставку). На видаткових накладних, в порушення присів чинного законодавства, замість власноручного підпису ОСОБА_3 про прийняття товару проставлено факсиміле.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення пред'явленого адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін та показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
За результатами означеної перевірки складено акт №716/28-01-39-03-32014082 від 25.12.2014р., яким зафіксовано встановлене під час перевірки допущення позивачем порушення приписів п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого останнім занижено податок на додану вартість на загальну суму 5613829,41грн. за серпень 2014 року (т.1 а.с.14-50).
Висновки означеного акту перевірки обґрунтовані тим, що позивачем протягом перевіряємого періоду було укладено правочини з контрагентами ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», які фактично не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого є відомості, отримані відповідачем від ДПІ в Оболонському районі м. Києва Головного Управління Міндоходів, відносно того, що провести зустрічні звірки ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» видалося неможливим, проте з аналізу наявної у контролюючого органу інформації вбачається, що господарські операції з вказаними суб'єктами господарювання не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу їх здійснення, місцезнаходження майна, відсутності первинних документів, матеріально-технічних та трудових ресурсів, транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання такого постачання. За даними АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України у власності ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» не знаходиться жодного транспортного засобу, а згідно відомостей ІС «Податковий блок» серед постачальників цих підприємств не встановлено контрагента, який би надавав їм послуги з перевезення товарів, що свідчить про відсутність реальної поставки. Позивачем також документально не підтверджено факт транспортування товару від вищевказаних контрагентів через відсутність товарно-транспортних накладних. Крім того реальність цих господарських операцій не підтверджується і по ланцюгу постачання. До того ж, хоч начальник складського приміщення ТОВ «Стиль-Д» ОСОБА_3 в своїх поясненнях, наданих під час перевірки, і підтвердив факт приймання товарів від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», однак, ці пояснення не найшли свого підтвердження в частині того, що розвантаження вказаного товару здійснювали вантажники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки такі особи в ТОВ «Стиль-Д» не працюють і підприємством у звіті за формою 1-ДФ щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2014 року нарахування заробітної плати цим особам не встановлено. Податкові накладні, виписані ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» з порушенням приписів ст.201 Податкового кодексу України через їх дроблення (в один день виписувалося декілька податкових накладних на одну поставку). На видаткових накладних, в порушення присів чинного законодавства, замість власноручного підпису ОСОБА_3 про прийняття товару проставлено факсиміле.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Так, відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Судом встановлено, що ТОВ «Стиль-Д» протягом перевіряємого періоду було укладено два аналогічних договори поставки з ТОВ «Енкі Констракт» від 31.07.2014р. №31/07 та з ТОВ «Фабенс» від 27.08.2014р. №27/08, згідно яких ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», як постачальники, зобов'язувалися передати у власність ТОВ «Стиль-Д», як покупця, товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цих договорах, а покупець зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених у цих договорах, прийняти та оплатити товар (т.1 а.с.139-143, т.4 а.с.229-233).
Згідно п.1.2, п.1.3 вказаних договорів найменування товару, його асортимент та ціна визначається у видаткових накладних. Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю за умови одночасного надання постачальником всіх необхідних товаросупровідних документів на товар, визначених в п.2.10 договору.
Відповідно до п.2.1 договорів поставка товару покупцю здійснюється силами та за рахунок постачальника на склад покупця за адресою: вул. Ударників, 27, на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року), а також із урахуванням особливостей, що випливають із умов цих договорів, протягом п'яти банківських днів з моменту надання покупцем замовлення.
Пунктом 2.2 договорів передбачено, що постачальник зобов'язується після укладання цього договору надати покупцю оформлену належним чином картку постачальника (Додаток №1), в якій зазначаються достовірні данні про постачальника та умови співпраці з ним. Означені картки є додатками №1 до договорів поставки з ТОВ «Енкі Констракт» та з ТОВ «Фабенс» (т.1 а.с.145, т.4 а.с.235).
Згідно п.2.4 договорів замовлення покупця надається постачальнику одним із передбачених способів: по факсу, на електронну адресу відповідальної особи постачальника, або вручається безпосередньо офіційному представнику постачальника під розписку.
Пунктом 2.9 договорів встановлено, що при передачі товару постачальник повинен передати покупцеві наступні документи: 1) податкову накладну, оформлену відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст.201 Податкового кодексу України, що підписується уповноваженою особою постачальника та скріплюється печаткою постачальника; 2)накладну на товар (товарно-транспортну або видаткову накладну), яка повинна містити всю необхідну інформацію та підписується уповноваженою особою постачальника і скріплюється печаткою постачальника; 3)санітарно-гігієнічний висновок; 4)сертифікат відповідності (паспорт відповідності), декларацію про відповідність або інший документ, який відповідно до чинного законодавства України підтверджує якість товару; 5)декларацію про оптову ціну на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання (щодо продовольчих товарів, на які запроваджено державне регулювання); 6)технічний паспорт та інструкції з використання (на побутову техніку); 7)у випадку повернення товару - корегувальну накладну.
За змістом п.4.11 договорів сторони домовились, що у зв'язку з тим, що постачання товару за цими договорами здійснюється центрально-кільцевим перевезенням, передача покупцю товару постачальником здійснюється без довіреності на одержання цінностей, із дотриманням умов Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99. При цьому покупець зобов'язаний повідомити постачальника про зразок печатки або штампа (Додаток №2 до договорів), якою матеріально відповідальна особа, що здійснює приймання товару, завіряє на супровідних документах свій підпис.
Додатками №2 до вказаних договорів є кільцеві доручення від 31.07.2014р. та від 27.08.2014р. відповідно, згідно яких ТОВ «Стиль-Д» повідомляє, що на підставі п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, в якому говориться про центральні кільцеві перевезення, дозволяється отримувати товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Енкі Констракт» та від ТОВ «Фабенс» без доручення на підставі зразків печатки чи штампу покупця. Отримання товару підтверджується зразками печатки чи штампу підрозділів (Магазин/ЦС) покупця абро зразками підписів матеріально-відповідальних осіб, які уповноважені отримувати товарно-матеріальні цінності, та до яких належить ОСОБА_3 - начальник складського комплексу ТОВ «Стиль-Д», зразок підпису якого та зразок штампу якого вказано у цьому кільцевому дорученні (т.1 а.с.144, т.4 а.с.234).
На виконання умов вищевказаних договорів поставки ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» поставили ТОВ «Стиль-Д» протягом серпня 2014 року товар (косметичні та гігієнічні вироби, побутову хімію, текстиль тощо) на загальну суму 33682977,01грн., в тому числі податок на додану вартість - 5613829,41грн.
На підтвердження поставки товару постачальниками виписані видаткові та податкові накладні на вищеозначену суму (т.1 а.с.149-250, т.2, т.3, т.4 а.с.1-228, 242-250, т.5, т.6 а.с.1-157).
Судом встановлено, що поставка товару здійснювалася за рахунок постачальників на склад, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, 27 та орендується ТОВ «Стиль-Д» на підставі договору суборенди нежитлового приміщення від 06.12.2013р. №06/12/13-2 та договору оренди від 01.09.2014р. №01/09/14-5 (т.6 а.с.228-241, т.7 а.с.13-28).
Як вбачається з видаткових накладних, отримання товару від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» здійснював начальник складського комплексу ТОВ «Стиль-Д» - ОСОБА_3, якому вищеозначеними кільцевими дорученнями було надано таке право. На підтвердження отримання товару на видаткових накладних проставлено відповідні штампи цієї уповноваженої особи з її підписом.
При цьому допитаний судом у якості свідка ОСОБА_3 показав, що він працює начальником складського комплексу ТОВ «Стиль-Д» з січня 2013 року і дійсно протягом серпня 2014 року від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» мали місце поставки такого товару, як гігієнічні засоби, побутова хімія, текстиль тощо. Цей товар приймав безпосередньо він за видатковими накладними. Товар був запакований у палети, по 60-70 палет приблизно. Розвантаженням займалися вантажники, хто конкретно на даний час свідок вже не пам'ятає через велику плинність кадрів. Товар постачався вантажними автомобілями. Кому належать ці автомобілі свідок не знає, проте зазначив, що це транспортні засоби не позивача. На питання щодо наявності вантажників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідок ОСОБА_3 пояснив, що на даний час такі особи на складі не працюють, а чи працювали вони раніше та чи залучалися до розвантаження товару від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» - точно не пам'ятає. На даний час на складі в підпорядкуванні свідка працює 81 особа, що виконує трудові функції за призначенням, зокрема, з розвантаження, зберігання та обліку товару.
Разом з тим, представник позивача суду пояснив, що вищевказані вантажники дійсно працювали на складі на випробувальному терміні менше одного місяця і не пройшли його, тому не були прийняті на роботу, через що їх прізвища і не були в казані у звіті за формою 1-ДФ щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ІІІ квартал 2014 року.
Щодо виписки декількох видаткових та податкових накладних на одну поставку вантажним автомобілем представник позивача суду пояснив, що наведене викликане тим, що ТОВ «Стиль-Д» здійснює роздрібну торгівлю через мережу, яка складає близько 150 роздрібних магазинів, розташованих на території України, тому замовлення товару дрібними партіями у вищевказаних постачальників відбувались з урахуванням потреб у роздрібній мережі на підставі відповідної інформації та аналізу попиту щодо кожної торгової точки, і на кожне замовлення відповідно і виписувались окремі видаткові та податкові накладні.
Водночас, суд зазначає, що чинне податкове законодавство України не містить зобов'язання для платників податків щодо здійснення виписки лише однієї видаткової та однієї податкової накладної у межах однієї поставки товару і не ставить наявність права платника податку на формування податкового кредиту в залежність від такого складання первинних документів. Тому доводи відповідача про невідповідність податкових накладних, виписаних ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», вимогам ст.201 Податкового кодексу України є безпідставними.
Щодо доводів відповідача про недотримання вимог до первинних документів під час проставляння на видаткових накладних факсиміле особи, яка приймала товар, а саме ОСОБА_3, а не його особистого підпису, суд зазначає, що наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють їх правового значення, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником чи покупцем, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит. Тим більше, що податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, та інші первинні документи за правочинами з ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», складені з дотримання обов'язкових вимог до первинних документів, передбачених ст.201 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а особа, відповідальна за прийняття товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс», а саме ОСОБА_3 особисто підтвердив факт прийняття такого товару.
Оприбуткування товару на складському приміщенні позивача підтверджується відомостями картки рахунку 631 та оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 631, 2822 за серпень 2014 року (т.1 а.с.59-138).
Також судом встановлено, що на виконання умов п.2.9 договорів поставок з ТОВ «Енкі Констракт» та з ТОВ «Фабенс» означеними постачальниками разом із поставленим товаром було надано сертифікати відповідності та висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, які були надані до перевірки, про що зафіксовано в акті, складеному за її результатами, та що визнається сторонами (т.1 а.с.20,33).
Відносно розрахунків позивача із ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт» за поставлений товар судом встановлено, що станом на час розгляду справи у позивача рахується кредиторська заборгованість перед цими постачальниками, у зв'язку із чим останніми були виставлені претензії позивачу, копії яких долучені до матеріалів справи. Як пояснив представник позивача, вказана заборгованість утворилася, через погіршення економічної ситуації у державі та зростання курсу валют, що зумовлює подорожчання товару у реалізації через торгову мережу магазинів (різкий зріст курсу долару США у вересні 2014року - січні 2015 року зумовив збільшення собівартості товару за умови зменшення попиту населення) та призводить до зменшення доходів позивача, які є джерелом погашення заборгованості перед контрагентами, в тому числі і перед ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт». На даний час позивач проходить процедуру врегулювання погашення вказаної заборгованості.
Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано до перевірки товарно-транспортні накладні, якими підтверджується факт транспортування товару від ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт», суд зазначає, що відсутність у покупця товарно-транспортних накладних на перевезення товару, яке здійснювалося його контрагентами-постачальниками за власний рахунок, не позбавляє покупця права на податковий кредит у разі наявності у нього відповідних податкових накладних, які, згідно ст.ст.198, 201 Податкового кодексу України, є підставою для виникнення у платника податку права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду, якщо вони отримані в ході реального виконання господарської операції. При цьому товарно-транспортна накладна є обов'язковою саме для підтвердження відомостей про господарську операцію з перевезення товару, а законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Таким чином, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт» підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, та їх подальше використання у власній господарській діяльності.
При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених ТОВ «Стиль-Д» з ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеним вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані суб'єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Щодо посилань відповідача на відомості, отримані від ДПІ в Оболонському районі м. Києва Головного Управління Міндоходів, відносно того, що провести зустрічні звірки ТОВ «Енкі Констракт» та ТОВ «Фабенс» видалося неможливим, проте з аналізу наявної у контролюючого органу інформації вбачається, що господарські операції з вказаними суб'єктами господарювання не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу їх здійснення, ланцюгу постачання, місцезнаходження майна, відсутності первинних документів, матеріально-технічних та трудових ресурсів, транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання такого постачання, суд зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Крім того, навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування податку на додану вартість за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.
При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обов'язку платників податків - одержувачів товарів - вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту серпня 2014 року відповідні суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними ТОВ «Фабенс» та ТОВ «Енкі Констракт», в ході реального виконання господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства, а, отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 487,20грн., що підтверджується платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи (т.1 а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 487,20грн.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Д» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова