Справа № 808/7925/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/56226/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі № 808/7925/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 23.05.2013 року.

Зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

25 листопада 2013 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 23.05.2013 року визнані протиправними та скасовані.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що ОСОБА_2 надав ДПІ первину документацію, яка підтверджує реальність здійснення господарських операцій між ним та контрагентом, їх оприбуткування і подальше використання у власній господарській діяльності.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 12.04.2013 року до 18.04.2013 року ДПІ була здійснена документальна виїзна планова перевірка дотримання у діяльності ФОП ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2010 року до 31.12.2012 року, за наслідками якої 8.05.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог ст. 177 Податкового кодексу України занизив суми податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 22 381,56 грн., а також у порушення вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України занизив податок на додану вартість, у розмірі 29 842,08 грн.

23 травня 2013 року ДПІ прийняла податної повідомлення-рішення: № щодо збільшення ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 37 302,60 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 28 976,95 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у 2012 році ОСОБА_2 придбав неліквідну сільськогосподарську техніку та передав її для здійснення капітального ремонту фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 Відремонтовану техніку ОСОБА_2 реалізував сільськогосподарським підприємствам.

За даними господарськими операціями ОСОБА_2 відніс до складу валових витрат за 2012 рік витрати на капітальний ремонт сільськогосподарської техніки, у розмірі 149 210,42 грн., та сформував податковий кредит за податковими накладними, виписаними фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у квітні 2012 року на суму 5 015 грн., липні 2012 року - 11 652 грн., вересні 2012 року - 8 245 грн., жовтні 2012 року - 4 930 грн.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з ст.,ст. 183, 184 Податкового кодексу України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що податкова накладна, як звітний податковий документ, є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Доказів, які б свідчили про відсутність у контрагента ФОП ОСОБА_2 статусу платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій, податковим органом не надано.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підтвердження реальності господарських операцій з ремонту та подальшого продажу сільськогосподарської техніки були надані: акти виконаних робіт (послуг) з капітального ремонту сільськогосподарської техніки № МЗ-0000001 від 9.04.2012 року, № МЗ-0000002 від 2.07.2012 року, № МЗ-0000003 від 3.07.2012 року, № МЗ-0000004 від 4.07.2012 року, № МЗ-0000005 від 27.09.2012 року; видаткові накладні № МЗ-0000108 від 9.04.2012 року, № МЗ-0000312 від 2.07.2012 року, № МЗ-0000317 від 3.07.2012 року, № МЗ-0000323 від 4.07.2012 року, № МЗ-0000490 від 27.09.2012 року, що свідчать про передачу відремонтованої техніки; рахунки-фактури № МЗ-0000129 від 9.04.2012 року, № МЗ-0000375 від 4.07.2012 року, № МЗ-0000381 від 3.07.2012 року та платіжні доручення, що свідчать про фактичну оплату отриманих послуг; податкові накладні № 9 від 9.04.2012 року, № 3 від 2.07.2012 року, № 7 від 3.07.2012 року, № 12 від 4.07.2012 року та № 49 від 27.09.2012 року, якими підтверджено правомірність формування податкового кредиту.

Використання фізичною особою-підприємцем придбаних послуг у власній господарській діяльності підтверджується видатковими накладними.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що надані ОСОБА_2 документи свідчать про реальність здійснення господарських операцій та правомірність їх відображення в податковому обліку суб'єкту господарювання.

Посилання податкового органу на те, що ОСОБА_2 мав обрати гарантійний ремонт та обслуговування, витрати на які оподатковуються відповідно до положень п. «є» пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України є необґрунтованими, оскільки вибір виду підприємницької діяльності та шляхи її реалізації є одним із принципів свободи підприємницької діяльності та здійснюються ОСОБА_2 на власний розсуд з дотриманням норм податкового законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.