Справа № 813/941/15
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. Справа № 876/5113/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю представника позивача: Борис А.С.

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 2 509,43 грн..

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачу на підставі власноручно підписаної заяви від 15.07.2014 року виплачувалася допомога по безробіттю. Відповідно до Порядку обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним фондом України та Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, затвердженого наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 12.07.2006р. №259/407, центр зайнятості отримав інформацію про те, що гр. ОСОБА_2 перебувала у цивільно-правових відносинах, згідно субагентського договору від 16.05.2013 року про виконання робіт з ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна», тобто в період перебування на обліку безробітних в центрі зайнятості, безробітна не повідомила спеціалістів про своє працевлаштування. Відтак, відповідачем незаконно отримано допомогу з безробіття на суму 2 509,43 грн. за період з 22.07.2014 року по 09.12.2014 року. Просив позов задоволити.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив Львівський міський центр зайнятості. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи 15.07.2014 року.

Статус безробітної відповідачу було надано 15.07.2014 року та з цього ж моменту призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі власноручно підписаної ОСОБА_2 заяви, у якій останньою було зазначено, що вона не має постійного або тимчасового заробітку, в т. ч. за договорами цивільно-правового характеру, а в додатку до заяви вказано, що вона не виконує роботи, не надає послуги відповідно до укладеного договору цивільно-правового характеру.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивачем була отримана інформація, що ОСОБА_2 під час реєстрації та набутті статуси безробітної 22.07.2014 року перебувала у цивільно - правових відносинах з ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» згідно субагентського договору від 16.05.2014 року про виконання робіт.

Разом з тим, позивачем було здійснено перевірку достовірності інформації отриманої при обміні даними з ПФУ, про що складено акт №1604 від 07.11.2014 року розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та з'ясовано, що ОСОБА_2 під час реєстрації та набутті статусу безробітної 22.07.2014 року перебувала у цивільно - правових відносинах з ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» згідно субагентського договору від 16.05.2014 року про виконання робіт.

Відтак, зроблені висновки, що дані подані відповідачем під час реєстрації у службі зайнятості не достовірні.

17.12.2014 року Львівським міським центром зайнятості видано наказ №757, яким зобов'язано відповідача повернути виплачену їй суму матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 2 509,43 грн. за період з 22.07.2014 року до 09.12.2014 року.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно ч.1 ст.14 Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" державний нагляд у сфері страхування на випадок безробіття здійснюють центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у разі виявлення порушень прав застрахованих осіб вживають заходів відповідно до визначених законом повноважень.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено статус безробітного, згідно якої безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно абз. 2 п.п. 1 п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. N 219 громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг. При цьому в картці робиться запис про прийняття на роботу, зазначаються дата і номер наказу, дата державної реєстрації фізичної особи - підприємця, дата укладення цивільно-правового договору.

Відповідно до 4 п. 5 ст. 31 Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що при проведенні звірки розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. було встановлено, що ОСОБА_2 отримала дохід у 2014 році від ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» у зв'язку з тим, що між нею та ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» був укладений субагентський договір від 16.05.2013 року, предметом якого було виконання дій спрямованих на сприяння укладенню договорів страхування.

Також, апеляційний суд зазначає, що між ОСОБА_2 та ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» укладено субагентський договір 16.05.2013 року, предметом якого було виконання за винагороду юридичних, організаційних та інших дій спрямованих на сприяння укладенню договорів страхування, а також створення умов для успішної співпраці між потенційними клієнтами та партнерськими компаніями, а також забезпечення вчасного та належного виконання зобов'язань страхового субагента перед страховим агентом та страхового агента перед партнерськими компаніями.

Фактично надавати послуги, а відтак отримувати комісійну винагороду за вищевказаним договором ОСОБА_2 почала з листопада 2013 року, що підтверджується актами виконаних робіт.

Згідно листа від 31.03.2015 року ТзОВ «ОВБ Алфінанц Україна» повідомляє про те, що з ОСОБА_2 проведено повний розрахунок відповідно до субагентського договору від 16.05.2013 року згідно акту наданних послуг від 12.05.2014 року та після цієї дати ОСОБА_2 жодної оплачуваної роботи не виконувала, оплата їй не нараховувалася і не виплачувалася.

Відповідно до ч. 2 і абз. 1 ч. 3 ст. 36 Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року за № 60/62.

Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015 року у справі №813/941/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 10.06.2015 року