Справа № 805/1168/15-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 р. Справа № 805/1168/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування висновку від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04 та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2015 року позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування висновку від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04 та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що 10.03.2015 року на адресу Іллічівського райсуду м. Маріуполя, де вона працює суддею з 09.04.2012 року, з Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області надійшов висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04.

Згідно вказаного висновку, за результатами проведеної перевірки, з урахуванням письмових пояснень ОСОБА_1 та підтвердних документів встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати та забов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел. У декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік в позиції 35 «Автомобілі легкові» розділу IV «Відомості про транспортні засоби» ОСОБА_1 вказано автомобіль Hyundai Getz 2007 1399 куб.см. Згідно наданого договору від 13.08.2007 року №1308Н/07 автомобіль Hyundai Getz придбаний нею за ціною 80900 грн. Згідно інформації ЦБД державного реєстру фізичних осіб України доходи ОСОБА_1 в період з 01.01.1998 року по 01.10.2007 року склали 25852,18 грн.

Позивач вважає даний висновок незаконним, винесеним з порушенням процедури та таким, що не відповідає дійсним обставинам.

Отже, позивач вважає, що нею добросовісно виконано обов'язок щодо декларування майна, доходів та витрат, як це визначено статтею 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», шляхом зазначення у декларації за 2013 рік належного їй майна - автомобіля Hyundai Getz.

Позивач до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача просила провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження, надала письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серія НОМЕР_2, інн НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач - Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, 87515, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником легкового автомобіля Hyundai Getz 2007 року випуску.

Даний автомобіль був придбаний у 2007 році ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2, з яким на момент придбання вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя. Ними спільно було прийнято рішення про реєстрацію транспортного засобу на ім'я позивача, оскільки придбавався він для неї. Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 26.09.2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано та за позивачем в порядку розділу спільного майна подружжя визнано право власності на автомобіль Hyundai Getz.

З цього приводу позивачем надавались письмові пояснення до Маріупольської ОДПІ, а також усі документи, які підтверджують наявність у її, на той час чоловіка, фінансової можливості придбати автомобіль за 80900 грн. Між цим, всупереч вимогам п. 3 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», не були прийняті контролюючим органом до уваги.

11.12.2014 року до Маріупольської ОДПІ надійшов запит за № 627/14/4 про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1, яка працює суддею Іллічівського районного суду м. Маріуполя, щодо перевірки достовірності відомостей про наявність майна, майнових прав та відповіті вартості майна, зазначеного в декларації за 2013 рік.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки, у телефонному режимі 14.02.2015 року працівником Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області позивачу було повідомлено, що вона має негайно написати пояснення з приводу джерела придбання вказаного у декларації автомобілю. На виконання вимог контролюючого органу, протягом тижня позивачем були надані письмові пояснення та відповідні підтверджуючи документи.

Слід зазначити, що офіційних листів від відповідача з приводу надання позивачем пояснення щодо транспортного засобу ОСОБА_1 не надсилалось та не вручалось у встановлений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" спосіб.

За результатами перевірки відповідачем було складено Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» № 3265/10/05-19-17-04 від 14.02.2015, яким констатовано, що за результатами проведеної перевірки, з урахуванням письмових пояснень ОСОБА_1 та підтверджених документів також встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел, зокрема, перевіркою встановлено, що у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік в позиції 35 «Автомобілі легкові» розділу ІV «Відомості про транспортні засоби» ОСОБА_1 вказано автомобіль Hyundai Getz 2007 1399, куб.см.

Згідно наданого ОСОБА_1 договору від 13.08.07 № 1308Н/07 автомобіль Hyundai Getz придбаний нею за ціною 80900, 00 грн. Згідно інформації ЦБД державного реєстру фізичних осіб України доходи ОСОБА_1 в період з 01.01.98 по 01.10.07 склали 25852, 18 грн.

Позивач у своєї позовній заяві та поясненнях до податкового органу пояснила, що вищевказаний транспортний засіб був придбаний на кошти чоловіка, які були вказані у декларації за 2007 рік.

Відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, але лише того, яке набуте (набуті) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» під законними джерелами існування розуміються: заробітна плата, прибуток від підприємницької діяльності або власності, пенсія, стипендія, аліменти, соціальні виплати та допомога, власні фінансові заощадження або фінансова допомога від членів сім'ї, інших фізичних та юридичних осіб, що мають законні доходи. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на момент придбання автомобілю працювала на посаді помічника судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя та знаходилась у зареєстрованому шлюбі за ОСОБА_2, з яким спільно й був придбаний вищезазначений транспортний засіб.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, з матеріалів справи вбачається, що належний ОСОБА_1 автомобіль був придбаний за спільні сумісні кошти подружжя. У підтвердження цього позивачем надані банківські документи, що підтверджують факт того, що у серпні 2007 року чоловіком позивача був проданий належний йому на праві власності автомобіль і за отримані від продажу кошти був придбаний автомобіль Hyundai Getz, який в подальшому був зареєстрований за позивачем.

Згідно із ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною 8 ст. 3 Закону визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади" (далі - Закон), у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація), за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - перевірка) затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 №1100 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1385/26162 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Позивачем в розділі 35 розділу IV «Відомості про транспортні засоби» не вказано відомості щодо автомобіля Hyundai Getz.

У зв'язку з викладеним, 14.02.2015 податковим органом позивачу у телефонному режимі було повідомлено, що вона має негайно написати пояснення з приводу джерела придбання вказаного позивачем у декларації автомобілю.

На виконання вимог податкового органу позивачем надано письмові пояснення, зокрема, щодо автомобіля Hyundai Getz 2007 року випуску, з яких вбачається, що вказаний автомобіль у серпні 2007 року був придбаний ОСОБА_1 на спільні з чоловіком гроші.

Як зазначено вище, податковим органом складено висновок від 14.02.2015 № 3265/10/05-19-17-04 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 ст. 5 Закону, в якому вказано, що позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутих за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої ст. 2 Закону, які не відповідають наявній податковій інформації про майно.

Проте, суд не погоджується з вказаним висновком податкового органу з огляду на наступне.

По-перше, згідно із ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, перевірці підлягають відомості про вказане у декларації майно, доходи, витрати і зобов'язання набуті особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посаді, в даному випадку судді, з наявною у податкового органу інформацією.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на посаду судді Іллічівського райсуду м. Маріуполя призначена Указом Президента України № 193/2012 від 12.03.2012 року.

Отже, фактично податковим органом проведено перевірку майна не за час перебування позивача на посаді (з 2012 року), а за весь період трудової діяльності позивача, що є порушенням ч. 5 ст. 5 Закону, а також п. 9 Порядку.

По друге, позивачем надані пояснення та докази про те, що автомобіль був придбаний на сумісні кошти разом із чоловіком, які отримані у наслідок продажу іншого авто.

Крім того, як вже раніше було зазначено судом відповідач не надсилав на адресу позивача офіційних листів щодо надання пояснень з приводу розбіжностей і не відповідностей даних щодо транспортного засобу, вказаного в декларації позивача, що є порушенням п 3 п.п.4 та 5 Порядку.

З урахування вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що в даному випадку мала місце недостовірність відомостей щодо наявності майна (транспортних засобів) вказаного в декларації.

Вказане свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04 в частині встановлення, що позивач у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік вказано недостовірні відомості щодо майна набутого за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини 1 ст. 2 Закону, які не відповідають наявній податковій інформації про майно та є підставою для задоволення позовних вимог в частині проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності транспортних засобів, вказаних у декларації, набутих особою, стосовно якої проводиться перевірка до набуття майна за період до призначення позивача на посаду, визначені п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», а також скасування висновку відповідача в частині, що «вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел».

Щодо вимог позивача відносно зобов'язання відповідача відкликати з Міністерства юстиції України висновок від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04 та надати висновок, який відповідає вимогам законодавства України та ґрунтується на достовірних відомостях, суд зазначає наступне.

Так, як зазначено судом вище, предметом публічно-правового спору є перевірка правомірності дій посадових осіб Маріупольської ОДПІ щодо зазначення у висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» інформації про невідповідність вартості майна, вказаного позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», наявній податковій інформації про доходи, отримані ним із законних джерел, а також правомірності цього висновку у згаданій частині.

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими особами і службовими особами до органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», визначає Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563.

Згідно з п. 39 зазначеного Порядку висновок про проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданій особою за попередній рік декларації, та/або невідповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у декларації особи, що набуте (набуті) за час перебування на посадах, доходам, отриманим із законних джерел, може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Крім того, як передбачено п. 10.3. абз. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що проведення відповідачем самої перевірки достовірності відомостей щодо наявності транспортних засобів, вказаних у декларації, набутих особою, стосовно якої проводиться перевірка, суперечить п. 9 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», то суд вважає, що у відповідача відсутні підстави для проведення такої перевірки в частині правомірності набуття майна за період до призначення позивача на посаду, визначені п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади».

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 94, 105,112, 122, 136, 158 - 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування висновку від 14.02.2015 року № 3265/10/05-19-17-04 та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області в частині проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності транспортних засобів, вказаних у декларації, набутих особою, стосовно якої проводиться перевірка до набуття майна за період до призначення позивача на посаду, визначені п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади».

Скасувати висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», складений Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 14.02.2015 року за № 3265/10/05-19-17-04, за результатами перевірки відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1, в частині висновку, що «вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ОСОБА_1 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел».

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Тарасенко І.М.