Справа № 814/942/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 р. Справа № 814/942/13-а

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача Чамару Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амальгама Люкс» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

01.03.2013 року ТОВ «Амальгама Люкс» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва Миколаївської області ДПС, в якому просило визнати частково недійсним податкове повідомлення-рішення від 13.05.2011 року №1 в частині застосування 25% ставки штрафних санкцій замість 10% ставки та стягнути з відповідача суму надмірно сплачених товариством штрафних санкцій у розмірі 2482,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем незаконно застосовано 25% ставки штрафних санкцій, замість 10% ставки, а тому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині нарахування штрафних фінансових санкцій у сумі 4 136,75 грн. винесено контролюючим органом неправомірно та підлягає частковому скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року адміністративний позов ТОВ «Амальгама Люкс» задоволено повністю. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 13.05.2011 року № 1, яке винесено на підставі акту № 1400/23-200/32719869 від 27.04.2011 року документальної планової виїздної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2099 року по 31.12.2010 року валютного та іншого законодавства за той же період в частині застосування 25% ставки штрафних санкцій, замість 10% ставки. Стягнуто з відповідача суму надмірно сплачених ТОВ «Амальгама Люкс» штрафних санкцій у розмірі 2 482,05 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС 08.08.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника позивача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В березні-квітні 2011 року працівниками ДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Амальгама Люкс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009р. по 31.12.2010р., за результатами якої було складено акт від 27.04.2011р. №1400/23-200/32719869, в якому зафіксовано порушення підприємством позивача норм п.4.1 ст.4, пп.7.3.5, п.7.3 пп.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану варсть».

В подальшому, на підставі вказаних висновків цього акту перевірки, уповноваженою особою ДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2011р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 16547 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 4136,75 грн.

Отримавши зазначене податкове повідомлення-рішення від 13.05.2011 року №, позивач добровільно сплатив основну суму грошового зобов'язання в розмірі 16547 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4136,75 грн. (т.б. 20683,75 грн.), але, в подальшому, не принципово погоджуюсь з визначеною 25% ставкою штрафних санкцій, оскаржив до суду це податкове повідомлення-рішення в частині застосування 25% ставки штрафних санкцій, замість 10% ставки.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно часткової протиправності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Так, до 06 серпня 2011 року, тобто до набрання чинності Законом України від 07.07.2011р. №3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України», Кодекс не містив положень, які б регулювали порядок застосування штрафних санкцій, передбачених Кодексом, до правопорушень, вчинених до 01 січня 2011 року.

З 06 серпня 2011 року підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено, зокрема, пунктом 11, відповідно до змісту якого, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (т.б. з урахуванням норм п.7 цього підрозділу), а відтак цим приписом було запроваджено зворотну дію норм Кодексу в часі.

Як вбачається зі змісту інформаційного листа ВАС України №2198/11/13-11 від 24.11.2011 року, касаційний суд, з метою застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та КАС України, дійшов, що з урахуванням вимог статті 58 Конституції України, до податкових порушень, вчинених до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлених з 1 січня 2011 року до 6 серпня 2011 року, може застосовуватися найнижчий із тих обсягів відповідальності, що передбачені Законом України від 21.12.2000р. №2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» або Податковим кодексом України.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми Закону та позицію ВАС України по спірному питанню, у разі вчинення порушення до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлення його в період від 01.01.2011 року до 06.08.2011 року, до платника податків на підставі п.123.1 ПК України може бути застосовано штраф, але його розмір обмежується 10%, тобто не більше, ніж було передбачено пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону №2181, чинного на час вчинення відповідного порушення, а не 25%, застосованих відповідачем.

Отже, з урахуванням вказаних вище обставин та приймаючи до уваги той факт, що порушення, встановлені у спірному акті перевірки та податковому повідомлення-рішення №1, визначені датою 13.05.2011 року, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що відповідачем, в даному випадку, було безпідставно застосовано завищений розмір штрафної санкції щодо визначення порушення до 06.08.2011 року.

За таких обставин, відповідач повинен був нарахувати, а позивач сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 1654,70 грн. (т.б. 10% від податку), замість реально сплачених 4136,75 грн. (т.б. 25% від податку).

При цьому необхідно вказати, що ці надмірно сплачені позивачем в погашення свого грошового зобов'язання кошти є його власністю, і, відповідно до ст.43 ПК України, такий платник податків вправі розпорядитись ними на власний розсуд. Наслідками протиправного нарахування і погашення відповідачем суми 2482,05 грн. (т.б. 4136,75 - 1654,70) стало заподіяння позивачу шкоди, оскільки товариство було позбавлено можливості повернути цю суму або спрямувати її на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів.

Як вбачається зі змісту вимог пп.17.1.11 п.17.1 ст.17 ПК України, платник податків має право на повне відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку.

А відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обґрунтованого висновку про часткову неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу розміру штрафних (фінансових) санкцій, надмірно сплачена частка яких, підлягає поверненню позивачу.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в даному випадку, не було належним чином зроблено представниками відповідача при розгляді даної справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко