Справа № 137/59/15-а
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 137/59/15-а

09.06.2015

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого: судді Гопкіна П.В.,

при секретарі Івановій І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коломієць О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адмінстративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Літинському районні Вінницької області, третя особа без самостійних вимог Уладівська сільська рада Літинського району Вінницької області, про зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити пенсію у зв'язку із втратою годувальника,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, мотивуючи тим, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 на протязі 15 років до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Факт їх проживання однією сім'єю встановлено рішенням Літинського районного суду Віннницької області від 13.05.2013 р. У грудні 2014 року вона звернулася із заявою до Управління пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області про призначення їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника. Однак, у відповідь отримала лист із відмовою у призначенні пенсії по втраті годувальника, з тих підстав, що вона не була членом сім'ї померлого годувальника. Позивач вважає, що така позиція управління ПФУ у Літинському районі суперечить Ріщенню Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99, яким було визначено, що під членом сім'ї треба розуміти особу, що перебуває з суб'єктом права на пільги у правовідносинах, природа яких визначається кровними (родинними зв'язками) або шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства. Така сама позиція Вищого адміністративного суду України у подібних правовідносинах висловлена в Ухвалі від 15 квітня 2009 року №К-6238/08.

Позивач вважає, що вона була членом сім'ї ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, тому має право на пенсію по втраті годувальника, а тому просить суд визнати дії відповідача по відмові їй у призначенні пенсії по втраті годувальника неправомірними та зобов'язати призначити їй пенсію по втраті годувальника з 04.12.2014 р., тобто з часу подання заяви про призначення пенсії .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що факт проживання однією сім'єю може підтвердити вся громада села, де вона проживала разом із ОСОБА_3, а також зазначила, що перебувала на його утриманні не зважаючи на те, що сама отримувала пенсію за віком, а також те, що останній постійно хворів і вона здійснювала за ним постійний догляд, купляла дороги ліки.

Представник відповідача - Коломієць О.С. позов не визнала. Пояснила, що дії Управління ПФУ у Літинському районі Вінницької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника, є правомірними . Хоча позивачка підтвердила факт спільного проживання, однак не підтвердила факт того, що вона була на утриманні померлого, що є обов'язковою умовою для призначення такого виду пенсії. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився, направивши до суду письмову заяву сільського голови із проханням розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З копії заяви (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 04 грудня 2014 року звернулась до Управління ПФУ у Літинському районі про призначення пенсії узв'язку із втратою годувальника. З відповіді управління ПФУ у Літинському районі (а.с.8) вбачається, що позивачка отримує пенсію за віком починаючи з 2009 року, та про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 18.07.2014 р. (а.с.9-10) встановлено факт того, що ОСОБА_1, 1954 року народження, проживала однією сім'єю із ОСОБА_3 на протязі 15 років до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно довідки Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1791 від 26.12.2014 року, ОСОБА_1 проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_3 з 1999 по 20013 роки, а також здійснювала за ним догляд до дня його смерті (а.с. 11).

Згідно ч. 2 ст. 36 ЗУ " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

З аналізу названої норми вбачається, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника має бути виконано три умови, закрема особа, яка звертається за призначенням пенсії має бути членом сім'ї померлого годувальника; вона має бути непрацездатною; має перебувати на утриманні годувальника.

Перші дві умови позивачем доведено, оскільки ОСОБА_1, 1954 р.н., досягла пенсійного віку та є непрацездатною. Наявність рішення суду про встановлення факту спільного проживання та позиція Конституційного Суду України, висловлена у рішенні від 03.06.1999 р. № 5-рп/99, дають підстави вважати, що остання була членом сім'ї померлого ОСОБА_3 Однак, факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведений, як не було доведено і те, що допомога померлого була постійним і основним джерелом засобів до існування позивача.

Власне судом не беруться до уваги вказані доводи позивачки, що вона була на утриманні Померлого ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1 отримувала і продовжує отримувати пенсію за віком. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг , необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До того ж прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення зокрема до осіб, які втратили працездатність. Згідно ч. 4 ст. 1 вказаного Закону до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку. Оскільки позивач відноситься до групи осіб ,які втратили працездатність з досягненням пенсійного віку та згідно листа начальника Управління ПФУ у Літинському районі отримує пенсію за віком у розмірі 1123,48 грн. (а.с. 8), тому твердження про відсутність засобів у останьої до існування являється недоречним, оскільки її мінімальні потреби забезпечені з боку держави, а додаткові потреби, які вона покривала за рахунок пенсії чоловіка не доведені.

В обґрунтування доводів щодо перебування на утриманні померлого ОСОБА_3 позивач посилається на довідки за № № 924 від 12.05.2015 р. та 315 від 30.01.2015 р. (а.с. 82, 83), які видані Уладівською сільською радою Літинського району Вінницької області про те, що ОСОБА_1 була на утриманні ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та про те, що основним джерелом для її проживання була пенсія останнього.

Суд критично оцінює названі довідки та не приймає їх до уваги, оскільки факт, що має юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні, можливо встановити лише рішенням суду в порядку окремого провадження (п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України) . Тому суд вважає, що інформація, яка наявна у вказаних довідках, ґрунтується на припущеннях за відсутності посилання на достовірне джерело такої інформації. Окрім того, названі довідки прямо суперечать довідці, виданої часом раніше за №1791 від 16.12.2014 р. Уладівською сільською радою Літинського районного суду Вінницької області, відповідно до якої ОСОБА_1 з 1999 р. по 2013 р. проживала, вела спільне господарство з ОСОБА_3 та здійснювала за ним догляд до дня його смерті (а.с. 11).

Звертаючись до суду, позивачка посилається на Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2009 року № К - 6238/08 у подібних правовідносинах. Однак вона не вірно трактувала зміст названої ухвали. Позиція суду під час ухвалення рішення про відмову у позові повністю узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, висловленій у названій ухвалі (а.с. 13-14), де чітко зазначено, що підставою для призначення пенсії в разі втрати годувальника є доведеність рішенням суду факту перебування на утриманні померлого.

Також позивачка посилається на ч. 2 ст.36 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Під час розгляду справи судом не знайдено підстав для застосування до ОСОБА_1 ч. 2 ст. 36 вказаного Закону, оскільки вона отримує пенсію за віком, а отже не втратила джерело засобів до існування.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В силу ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 72 КАС Ураїни в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльностіпокладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів втрати джерела засобів до існування після померлого ОСОБА_3, доказів перебування на його утриманні, а також доказів того, що допомога померлого була постійним і основним джерелом засобів до її існування, в той час як представник відповідача довів правомірність відмови у призначенні позивачці пенсії по втраті годувальника, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у даному позові.

Керуючись ст. ст. 7-12, 69-72, 158-163 КАС України, ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 1 ЗУ "Про прожитковий мінімум",

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Літинському районні Вінницької області, третя особа без самостійних вимог Уладівська сільська рада Літинського району Вінницької області, про зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити пенсію у зв'язку із втратою годувальника - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Літинський районний суд на протязі 10 діб.

Суддя: Гопкін П. В.,