Справа № 802/1240/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 червня 2015 р. Справа № 802/1240/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Крапивницької С.М., Шоломицького С.А.,

Щолокової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_5 з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень .

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. складено акт №729/1701/НОМЕР_1 від 19.03.2015р., в якому зафіксовано порушення п. 1 ч. 2 ст.6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого ФОП ОСОБА_5 за 2013 рік занижено єдиний внесок на суму 80020 грн. 63 коп., за 2014р. занижено єдиний внесок на суму 81073 грн. 80 коп.; порушення п.177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено суми податку з фізичних осіб на 212519 грн. 77 коп., в т.ч. за 2013р. на 103053 грн. 42 коп., за 2014р. на 109466 грн. 35 коп.

На підставі висновків акту перевірки, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.04.2015 року №, яким збільшено ФОП ОСОБА_5 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 212519 грн. 77 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями на 106259 грн. 89 коп. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2015р., відповідно до якого донараховано 161094 грн. 43 коп. єдиного внеску та застосовано штрафні санкції в розмірі 12055 грн. 75 коп.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки та, відповідно, і з прийнятим податковим повідомленням-рішенням та рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2015р., вважає їх протиправним та просить скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та пояснення, надані у судових засіданнях, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, з підстав, викладених у письмових запереченнях від 23.04.2015 року (Вхід. № 10171), та зазначили, що Вінницька ОДПІ, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2015р. діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_5 є вантажний автомобільний транспорт - код 49.41.

Як встановлено судом, відповідно до наказу №349 від 09.02.2015р., виданого Вінницькою ОДПІ та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 1 квартал 2015р., головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Шоломицьким Сергієм Анатолійовичем, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки складено акт №729/1701/НОМЕР_1 від 19.03.2015р (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 п. 1 ч. 2 ст.6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", п.177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого останнім занижено єдиний внесок на суму 161094 грн. 43 коп., занижено суми податку з фізичних осіб на 212519 грн. 77 коп., яка підлягає сплаті та перерахуванню до Державного бюджету України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості висновків акту перевірки та правомірності прийнятих на їх підставі рішень, суд виходив з наступного.

Так, зі змісту акту перевірки, на підставі висновків якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 09.04.2015 року, слідує, що ФОП ОСОБА_5 за 2013 рік придбано дизельного палива 67317, 08 л, запчастин на суму 57942 грн. 45 коп. (без ПДВ); за 2014 р. було придбано дизельного палива 52934, 11 л., запчастини на суму 84189 грн. 28 коп. (без ПДВ).

Зазначено, що до перевірки не було надано товарно-транспортні накладні, згідно яких було б можливим встановити, яке автопідприємство перевозило вантаж, яким автомобілем, вантажовідправник даного товару, вантажоодержувач даного товару. В товарно-транспортній накладній в графі відомості про вантаж визначено який товар перевозився, кількість товару та на яку суму товар. В даному документі зазначено пункт навантаження товару, в якому місті та за якою адресою та адресата, пункт розвантаження товару. Позивачем не було надано документи, які б підтверджували списання дизельного палива чи договір зберігання дизельного палива. Згідно довідки наданої до перевірки залишки товарно-матеріальних цінностей відсутні на початок кожного звітного періоду, платником не надано акти виконаних робіт по ремонту та заміні запчастин.

Суд погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки №729/1701/НОМЕР_1 від 19.03.2015р., щодо порушення позивачем п.177.2 ст. 177 ПК України та, відповідно, із прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням форми "Р" № від 09.04.2015 року з огляду на наступне.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Положеннями п. 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з підпунктами 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не належать до складу витрат будь-які витрати не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, за змістом положень Податкового кодексу України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування витрат, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Так представник позивача зазначила, що всі понесені ФОП ОСОБА_5 витрати підтверджені первинними документами з придбання товарів, які передбачають виникнення в позивача зобов'язань з оплати придбаних товарів (кредиторської заборгованості), та, на думку позивача, є достатньою правовою підставою для віднесення сум, які позивач сплатив за придбаний товар, до складу витрат.

З урахуванням вищенаведених доводів представника позивача, судом було досліджено документи, які надано на підтвердження придбання ФОП ОСОБА_5 дизельного пального та запчастин до вантажних автомобілів (витрат), які були понесені в зв'язку із здійсненням позивачем вантажних перевезень., а саме: договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом №1/15 від 01.04.2011р., відповідно до якого ОСОБА_5 (Виконавець) зобов'язується доставити довірений ПрАТ "Вінницяпобутхім" (Замовник) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (т.1, а.с. 31); договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом №12/06 від 12.06.2014р., відповідно до якого ОСОБА_5 (Виконавець) зобов'язується доставити довірений ПрАТ "Вінницяпобутхім" (Замовник) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (т.1, а.с.32); договір поставки №84 від 13.08.2014р., відповідно до якого ПП "Тінік-Оіл" (Продавець) протягом строку дії договору зобов'язується за замовленням ОСОБА_5 (Покупець), за умови їх підтвердження, поставляти та передавати через мережу АЗС у власність (повне господарське відання) ОСОБА_5 нафтопродукти (товар) в асортименті: дизельне пальне не етильовані бензини Аі95, А-92, належної якості, що відповідає державним стандартам, в кількості, визначеній відповідно до накладних, які є невід'ємними частинами цього договору, а ОСОБА_5 зобов'язується приймати товар на АЗС та оплачувати його на умовах цього договору (т.1, а.с. 34-35); договір №3 від 03.01.2014р., відповідно до якого ПАТ "Укрнафта" (Постачальник) приймає на себе зобов'язання, в межах наявних на автозаправних станціях видів та обсягів пального, здійснювати заправку автотранспорту ОСОБА_5 (Покупець) пальним для автотранспортних засобів в роздріб безпосередньо на АЗС (т.1 а.с. 36); договір №5 від 02.01.2013р., відповідно до якого ПАТ "Укрнафта" (Постачальник) приймає на себе зобов'язання, в межах наявних на автозаправних станціях видів та обсягів пального, здійснювати заправку автотранспорту ОСОБА_5 (Покупець) пальним для автотранспортних засобів в роздріб безпосередньо на АЗС (т. 1, а.с. 37); договір оренди транспортного засобу від 03.04.2008р. укладений між СПД ОСОБА_6 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (Орендар), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове користування транспортний засіб Н/Причіп бортовий-Е FRUEHAUF-TF 34 C1 державний номер НОМЕР_3. Термін оренди складає з 03.04.2008р по 02.04.2018р (т.1 а.с. 38).

Також на підтвердження придбання товарів (дизельного пального, запчастин до автомобілів) було надано податкові накладні, видаткові накладні, акти списання, рахунки-фактури, квитанції, платіжні доручення. На підтвердження здійснення вантажних перевезень були надані акти прийому-здачі виконаних робіт (послуг), складеними ФОП ОСОБА_5 та ПрАТ "Вінницяпобутхім".

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що товарно-транспортні накладні позивачем не надавались, а факт перевезення вантажів згідно умов договорів, укладених між ФОП ОСОБА_5 та ПрАТ "Вінницяпобутхім" підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт (послуг).

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується придбання дизельного пального та запчастин до автомобілів.

Однак, незважаючи на наявність первинних документів, що підтверджують факт придбання товарів, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо підтвердження використання придбаного товару у господарській діяльності по взаємовідносинам із ПрАТ "Вінницяпобутхім" та віднесення витрат на його придбання до валових з огляду на таке.

Як визначено п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

У розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованих в Мін'юсті України 20.02.1998 р. за №128/2568 (далі - Правила) зазначено, що товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п.п. 10.1-10.3 Правил Перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками або за разовими договорами. Заявка подається у вигляді та в строки, передбачені Договором. За погодженням сторін заявка може бути подана на один день, тиждень, декаду або місяць. Разові договори повинні бути укладені в письмовій

Згідно з п.11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, наведені норми передбачають перелік документів, обов'язкових для перевезення вантажу. Відповідно, такими документами є товарно-транспортні накладні, позаяк слугують підставою для обліку транспортної роботи та проведення розрахунків за договором перевезення ; заявки; у договорі про перевезення вантажу має зазначатися найменування та кількість вантажу, умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження.

З аналізу наданих позивачем первинних документів неможливо достовірно встановити коли були здійснені перевезення вантажу, найменування та кількість вантажу, місце його навантаження та розвантаження, невизначена методика розрахунку вартості транспортних послуг.

Крім того, умовами договорів на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 1/15 від 01.04.2011 р. та № 12/06 від 12.06.2014 р., укладеними між ПрАТ "Вінницяпобутхім" та ФОП ОСОБА_5, передбачено, виконавець надає послуги з перевезення вантажу на підставі заявки, яка подається замовником у письмовій формі (факсом), до початку завантаження, яка є невід'ємною частиною договору (п.2.2); оплата транспортних послуг проводиться замовником протягом 10 (десяти) банківських днів згідно рахунка виконавця, акта про виконання транспортних послуг, податкових накладних, оригіналів товарно-транспортних документів з відмітками вантажовідправника, вантажоодержувача, виконавця, митних органів (п. 4.1).

Заявки та товарно-транспортні накладні в ні під час проведення перевірки, ні в ході судового розгляду позивачем не надавались.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.6 ст. 46 у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 ПК України цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, в даному випадку відсутні докази та об'єктивні дані щодо фактичного переміщення товару, що свідчить про відсутність підтвердження здійснення господарської операції (перевезення) між господарюючими суб'єктами, а тому суд погоджується з висновками відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суду дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 09.04.2015 р. та відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2015р., то суд зазначає наступне.

При вирішенні адміністративного спору в цій частині суд враховує, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 11 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч.8 ст.9. Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки судом встановлено неправомірність віднесення позивачем до сум витрат тих витрат, які не підтверджені належними документальними доказами, то й донарахування відповідачем сум єдиного соціального внеску, суд вважає правомірним.

Відтак, відповідно до вказаних вище приписів Закону № 2464-VI, суд вважає правомірним донарахування ФОП ОСОБА_5 на підставі акта перевірки №729/1701/НОМЕР_1 від 19.03.2015 року єдиного внеску в розмірі 161094 грн. 43 коп. та штрафних санкцій в розмірі 12055 грн. 75 коп. та таким, що здійснене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, з урахуванням фактичних обставин справи.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході судового розгляду справи встановлено, що рішення відповідача, які є предметом оскарження, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних рішень та докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення форми "Р" № . від 09.04.2015 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 09.04.2015 року, а тому заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. 94 КАС України підстав для стягнення судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович