Справа № 448/520/13-а, 2а-448/18/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. Справа № 876/6548/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретарі Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 13.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Судововишнянської міської ради Мостиського району, виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування як суб'єктів владних повноважень,

ВСТАНОВИЛА :

Позивач ОСОБА_2 04.04.2013року звернувся до суду із позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області та виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, зокрема: рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 16.03.2011р. №59 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1»; ухвали VIII сесії VI демократичного скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 10.06.2011р. №43 «Про затвердження ОСОБА_1 будівельного паспорта на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1»; та рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 17.08.2011р. №127 «Про переоформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1».

Позов обґрунтовує тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 був подружнім майном його батьків (ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, третьої особи по справі) та , що після смерті батька ОСОБА_4 він (позивач) фактично набув право на 1/4 частину зазначеного житлового будинку, оскільки будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом постійно проживав зі спадкодавцем у спадковому будинку, тобто вважався таким, що фактично прийняв спадщину. В підтвердження зазначених обставин покликається на рішення апеляційного суду Львівської області від 25.10.2012р., яким визнано недійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в 1/4 частині, видане виконкомом Судововишнянської міської ради від 20.10.2011р. на ім'я ОСОБА_1, та визнано за ним (позивачем ОСОБА_2) право власності на1/4 частину вказаного жилого будинку.

Зазначає, що оскаржувані ним рішення, прийняті відповідачами по справі, передували та послужили підставою для видачі виконкомом Судововишнянської міської ради 20.10.2011р. свідоцтва про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, що 25.10.2012р. визнане апеляційним судом частково недійсним.

Вважаючи себе співвласником житлового будинку АДРЕСА_1, вказує, що ОСОБА_5 одноосібно зверталася в Судововишнянську міську раду та виконавчий комітет з відповідними заявами про реконструкцію будинку і переобладнання горища під мансардні приміщення, зокрема без його (позивача ОСОБА_2) відома та згоди, а відповідачі, в свою чергу, прийняли зазначені вище оскаржувані рішення без згоди обох співвласників.

Розцінює зазначені вище рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 16.03.2011р. №59, ухвалу VIII сесії VI демократичного скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 10.06.2011р. № 43 та рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 17.08.2011р. №127 , як незаконні та такі, що порушують його (позивача) інтереси, а тому просить визнати протиправними та скасувати такі.

Оскаржуваною постановою Мостиського районного суду Львівської області від 13.06.2014 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_6, знав про дане Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок. Після смерті ОСОБА_4, батька позивача, ні протягом 6 місяців, ні протягом наступних 23 років з заявою в нотаріальну контору не звертався про прийняття спадщини, ні рішення виконкому Судововишнянської міської ради від 19.10.1990 року, ні Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 09.11.1990 року не оскаржував, хоча про них знав , вважає незрозумілим, чому дане Свідоцтво суд 1-ї інстанції в своїй постанові в мотивувальній частині вважає «формально оформленим».

З 2004 року ОСОБА_1 розпочала ремонт та реконструкцію горища в житловому будинку з побудовою мансардних приміщень, так як мала на це законні підстави, та матеріальну можливість їздила за кордон працювати.

В 2011 році загубився оригінал Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.11.1990 року з невідомих причин. Шукали в житловому будинку всі, в тому числі і позивач ОСОБА_6, так як він проживав разом із своєю сім'єю в будинку. ОСОБА_1 звернулася в пресу - газета «Наш край» №17 від 04.03.2011 року з повідомленням про втрату документа, що підтверджується викопіюванням із газети. А тому посилання суду 1-ї інстанції на те, що оскаржувані рішення передували та послужили підставою для видачі виконкомом Судововишнянської міської ради 20.10.2011 року свідоцтва про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, не відповідає дійсності. Нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.10.2011 року, було видане ОСОБА_1, враховуючи, що попереднє свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок також належало останній. ОСОБА_1 звернулася в міську раду з заявою від 03.03.2011року про видачу нового свідоцтва з урахуванням реконструкції горища та побудови мансардних приміщень.

Позивач ОСОБА_6, знав про оскаржувані рішення, про нове Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, однак не оскаржував їх, що і дало підставу Мостиському районному суду від 18 травня 2012 року відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_7, КП Мостиське РБТІ, виконавчий комітет Судововишнянської міської ради Мостиського району, Мостиської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на майно. Даним рішенням Мостиського районного суду було визнано, що ОСОБА_1 була єдиною власницею даного житлового будинку з урахуванням мансардних приміщень. Судововишнянська міська рада в даній справі заперечувала проти позову ОСОБА_6, та зазначала, що ОСОБА_6 знав про рішення Судововишнянської міської ради та свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Оскаржувані рішення були розглянуті в судовому засіданні та їм була дана належна оцінка, останні надавалися позивачем і по іншим судовим справам в Мостиському районному суді, а саме, щодо позову про його виселення ОСОБА_1, після того як була відкрита Мостиським районним судом кримінальна справа проти ОСОБА_6, за спричинення ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень. Дані позови передували позову ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

З рішенням Мостиського районного суду від 18 травня 2012 року позивач ОСОБА_6 був не згідний та оскаржив його в апеляційній інстанції. Апеляційний суд Львівської області своїм рішенням від 25.10.2012 року, апеляційну скаргу задоволив. Позов ОСОБА_6 задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області в частині задоволені вимог про визнання права власності на мансардні приміщення відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою у Вищий Спецілізований Суд, так як не була згідна з даним рішенням. Вищий Спеціалізований Суд України від 18 грудня 2012 року касаційну скаргу відхилив, рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.10.2012 року залишив без змін. Цим рішенням вищий суд підтвердив ОСОБА_1 право власності на мансардні приміщення, так як в задоволені вимог про визнання права власності на мансардні приміщення ОСОБА_6 відмовлено і судом 1-ї інстанції і судом апеляційної інстанції. Отже, оскаржувані рішення, що стосувалися мансардних приміщень вже були дослідженні та щодо них була винесена правова оцінка, яка позивачем ОСОБА_6 не оскаржувалася.

Заслухавши суддю-доповідача , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що акти органів місцевого самоврядування, видані на ім'я ОСОБА_1, третьої особи по справі, зокрема: рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 16.03.2011р. № 59 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1», ухвала VIII сесії VI демократичного скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 10.06.2011р. №43 «Про затвердження ОСОБА_1 будівельного паспорта на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1», а також рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 17.08.2011р. №127 «Про переоформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1», що є предметом оскарження в даній адміністративній справі,- передували, а оскаржуване рішення виконавчого комітету від 17.08.2011р. № 127 ще й послужило підставою для видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, виданого 20.10.2011р. на ім'я ОСОБА_1, яке в подальшому визнано частково недійсним апеляційним судом Львівської області, а тому, як вважає суд, такі акти також ухвалені відповідачами без врахування тієї обставини, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної власності, тобто є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не об'єктом права приватної власності лише ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 збудовано в 1970 році подружжям ОСОБА_1 (ОСОБА_4 та ОСОБА_1).

Як відомо із рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради №290 від 19.10.1990р. таким затверджено акт прийомки та здачі в експлуатацію вказаного житлового будинку житловою площею 55 кв.м, загальною - 70,7 кв.м, з видачею свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_1 Тобто, будинок збудовано в 1970р., однак лише в 1990р. формально оформлено свідоцтво про право власності на такий.

Таким чином, у відповідності до ст.22 КпШС ОСОБА_1, третя особа по справі та ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1, були співвласниками будинку АДРЕСА_1 в рівних частках. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, яку прийняли спадкоємці першої черги спадкування за законом - саме ОСОБА_1, третя особа по справі та ОСОБА_2, позивач по справі, відповідно до положень ст.549 ЦК України 1963року, який діяв на той час та до 01.01.2004р., оскільки обидвоє проживали разом зі спадкодавцем в зазначеному будинку.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч.2 ст.548 ЦК в редакції 1963року). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови №4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст.549 ЦК шестимісячний строк спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25.10.2012р., ухваленого за результатами перегляду рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18.05.2012р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за позивачем ОСОБА_2, визнано право на спадкове майно - на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Мостиського району.

Обставини набуття позивачем ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 досліджені в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування, а рішенням апеляційного суду Львівської області від 25.10.2012р., що набрало законної сили, позивача ОСОБА_2 визнано співвласником згаданого житлового будинку, виходячи з вимог ч.1 ст.72 КАС України, згідно яких обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, а також аналізуючи норми ст.525, ст.526, ч.2 ст.548 ЦК 1963р. і зазначені вище роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що позивач є власником 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 і така належить позивачу ОСОБА_2 ще з моменту відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця ОСОБА_4, тобто ще з ІНФОРМАЦІЯ_1 І саме з цього часу, як вважає суд, житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 55 кв.м, загальною - 70,7 кв.м, є спільним майном двох осіб (співвласників): ОСОБА_1, третьої особи по справі та ОСОБА_2, позивача по справі.

Крім того, судом встановлено, що з 2004р. почалася реконструкція будинку з переобладнанням горища під мансардні житлові приміщення.

Рішенням виконавчого комітету Судововишнянської міської ради № 127 від 17.08.2011р. ухвалено переоформити право власності на будинок житловою площею 83,3 кв.м. на ім'я ОСОБА_1 Саме на підставі даного рішення 20.11.2011р. тим же виконавчим комітетом видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, яке зареєстроване в державному реєстрі прав власності.

Слід зазначити, що вказане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане 20.10.2011р. виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради на ім'я ОСОБА_1 також було досліджене в ході розгляду цивільної справи (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування), а рішенням апеляційного суду Львівської області від 25.10.2012р., що набрало законної сили, таке визнано недійсним в 1/4 частині, оскільки видано без врахування тієї обставини, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної власності, тобто є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Акти органів місцевого самоврядування, видані на ім'я ОСОБА_1, третьої особи по справі, зокрема: рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 16.03.2011р. № 59 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1», ухвала VIII сесії VI демократичного скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 10.06.2011р. № 43 «Про затвердження ОСОБА_1 будівельного паспорта на реконструкцію та ремонт житлового будинку з добудовою мансардних приміщень на горищі за адресою: АДРЕСА_1», а також рішення виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 17.08.2011р. №127 «Про переоформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1», що є предметом оскарження в даній адміністративній справі,- передували, а оскаржуване рішення виконавчого комітету від 17.08.2011р. №127 ще й послужило підставою для видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, виданого 20.10.2011р. на ім'я ОСОБА_1, яке в подальшому визнано частково недійсним апеляційним судом Львівської області, а тому, як вважає суд, такі акти також ухвалені відповідачами без врахування тієї обставини, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної власності, тобто є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а не об'єктом права приватної власності лише ОСОБА_1

Відповідно до ч. І ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частино 1 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Окрім того, частиною 3 статті 70 КАС України визначено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а у відповідності з частиною 4 цієї статті обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніяким іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, які передбачені законом.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно - правовими актами не наділено органи місцевого самоврядування повноваженнями у будь-який спосіб позбавляти права власності.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Судом враховано також і те, що в ході судового розгляду даної справи представник відповідачів Судововишнянської міської ради Мостиського району та її виконавчого комітету ОСОБА_8 позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування , як суб'єктів владних повноважень визнав в повному обсязі, оскільки такі були винесені і ухвалені без згоди останнього, як співвласника майна та не заперечив проти скасування спірних рішень Судововишнянської міської ради Мостиського району від 16.03.2011р. №59, від 17.08.2011р. №127 та ухвали №43 від 10.06.20 року.

Частинами 3, 4 статті 112 КАС України передбачено, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення даного позову, оскільки оскаржувані рішення відповідачів є індивідуальними актами та містять очевидні ознаки протиправності, зокрема винесені без згоди і врахування законних прав та інтересів позивача ОСОБА_2 , як співвласника житлового будинку та , як вважає суд , порушують гарантоване Конституцією України право власності позивача, як співвласника на спільне майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 13.06.2014 року у справі № 448/520/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар