Справа № 804/13410/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" травня 2015 р. справа № 804/13410/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року у справі № 804/13410/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Унзембуд"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.09.2013р.:

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 638 142,50 грн., з яких: за основним платежем 510514,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 127 628,50 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 607755,00 грн., з яких: за основним платежем 486 204,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 121551,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що порушення контрагентами позивача податкової дисципліни не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та вартості послуг до складу витрат. Наведені в позовній заяві обставини підтверджуються належними та достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі.

Зокрема, відповідач зазначив, що позивачем не було підтверджено доцільність укладення з ТОВ "Транс Бізнес Лайн" та з ПП "Сворог" щодо надання інформаційних та інших

послуг, не надано доказів факту надання послуг - формування обмінних файлів складної конфігурації у форматі XML, формування вартості послуг (кошторису виконаної послуги, відомостей про користувачів наданої виконавцем послуги), підстав для формування та сплати винагороди. Тому, зазначені витрати позивача не можуть бути враховані позивачем у податковому обліку для розрахунку податку на прибуток та формування податкового кредиту за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем на підставі наказу № 61 від 31.07.2013 року та відповідно до підпункту 78.1.1, пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Транс Бізнес Лайн" за період з 01.08.2012 року по 30.10.2012 року, з ПП "Сворог" за період з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт №124//22- від 15.08.2013 року.

Відповідно до акту від 15.08.2013 року відповідачем встановлено наступні порушення позивачем податкового законодавства:

- ст.134, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.169 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього в сумі 510 514,00 грн., у т.ч. за 3 квартал 2012 року у сумі 295 400,00 грн. та за 4 квартал 2012 року у сумі 215 114,00 грн.;

- п. 198.1, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 486 204,00 грн., у тому числі за серпень 2012 року на суму 126 167,00 грн., за вересень 2012 року на суму 155 167,00 грн., за жовтень 2012 року на суму 195 447,00 грн., за листопад 2012 року на суму 9 423,00 грн.

Згідно змісту акту перевірки від 15.08.2013 року відповідачем використані акти перевірок, якими, на його думку, підтверджуються, що господарські операції ТОВ "Унзембуд" по ланцюгу з контрагентами ТОВ "Транс Бізнес Лайн" та ПП "Сворог" не містять у суті своїй розумних економічних та інших причин (ділової мети) та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Не погодившись з висновками акту перевірки від 15.08.2013 року, ТОВ "Унзембуд" подало заперечення від 22.08.2013 року за №2, в яких просило податковий орган переглянути результати перевірки та скасувати висновки акту від 15.08.2013 року щодо встановлених порушень.

За результатами розгляду заперечень відповідачем прийнято рішення від 29.08.2013 року №3629/10/04-67-22-04, яким висновки акту перевірки від 15.08.2013 року залишені без змін.

На підставі акту перевірки від 15.08.2013 року відповідачем пройняті податкові повідомлення-рішення від 03.09.2013 року:

- №, яким ТОВ "Унзембуд" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 607 755,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 486 204,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 121551 грн.;

- №000003222, яким ТОВ "Унзембуд" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 638 142,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 510514 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 127628,50 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Так, упродовж періоду з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Транс Бізнес Лайн" та ПП "Сворог", предметом яких є надання інформаційних та інших послуг клієнтам ТОВ "Унзембуд" в порядку та на умовах, визначених договором від 12.06.2012 року №12062012/А1.

В ході судового розгляду справи відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про визнання судом недійсними (нікчемними) правочинів, вчинених позивачем та ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП "Сворог" у перевіряємий податковим органом період.

В свою чергу, позивачем спростовані висновки відповідача щодо відсутності реальних операцій шляхом надання копій первинних документів. Зокрема, судом встановлено факт укладення та виконання договору про надання інформаційних послуг між позивачем та ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП "Сворог", що підтверджується належно оформленими актами приймання-передачі, податковими накладними, рахунками-фактурами, наявними в матеріалах справи.

ТОВ "Унзембуд" придбані у постачальників послуги за договорами в подальшому були використані у власній господарській діяльності, що також підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), договорами з контрагентами (замовниками) про надання послуг щодо формування обмінних файлів складної конфігурації у форматі xml.

Судом з акту перевірки від 15.08.2013 року встановлено, що розрахунки між ТОВ "Унзембуд" та ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП "Сворог" за отримані інформаційні та інші послуги здійснювались у безготівковій формі.

Підставою для висновків оскарженої перевірки стали акти:

- від 22.01.2013 року №86/224/38113458 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Транс Бізнес Лайн" (код за ) щодо не підтвердження господарських взаємовідносин із контрагентами ТОВ "Галактика-М" (код за ) за квітень, травень 2012 року та ТОВ "Ривс" (код за ) за період червень 2012 року, ТОВ "Старт Д" (код за ) за період липень 2012 року";

- від 14.02.2013 року №197/224/33248577 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП "Сворог" (код за ) щодо непідтвердження господарських відносин з ТОВ "Старт Д" (код за ) за період липень 2012 року.

Проте, позивач відсутній в переліку контрагентів, зазначених у вказаних актах, а обставини передоручення послуг, які були надані позивачу ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП "Сворог", іншим особам, зокрема, вказаним в актах про неможливість проведення зустрічних звірок, не встановлені, відтак, реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП "Сворог" податковим органом у вказаних актах перевірки не досліджувалась, а тому відомості вказаних актів не можуть бути підставою для висновків, наведених в акті перевірки, що розглядається.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень та задоволення позову.

Проте, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України нікчемним правочином визнається правочин, недійсність якого встановлена законом. У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є таким в силу закону для будь-якої особи, а тому не вимагає наявності спеціальних повноважень.

Разом з тим, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

При цьому в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити наступні обставини: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору від 30.11.2012 року №189 та від 12.06.2012 року №12062012/А1 позивачу контрагентами - ТОВ "Сворог" та ТОВ "Транс Бізнес Лайн" надавались послуги, зокрема, щодо формування файлів складної конфігурації у форматі XML.

Так, позивачу зазначеними контрагентами надано послуги щодо формування обмінних файлів складної конфігурації у форматі XML у серпні 2012 року на суму 757 000,00 грн. з ПДВ, у вересні 2012 року - 931 000,00 грн. з ПДВ, у жовтні - 1 180 000,00 грн., в листопаді 2012 року - 56538,00 грн.

За висновком відповідача, вказані суми не можуть бути включені до складу витрат позивача, а сплачена сума ПДВ в ціні цих послуг не може бути включена до податкового кредиту, оскільки господарські операції між позивачем та контрагентами не мали реального характеру, тому надані позивачем документи не можуть вважатися первинними та використовуватись для податкового обліку. До вказаного висновку відповідач дійшов на підставі актів від 22.01.2013 року №86/224/38113458 та від 14.02.2013 року №197/224/33248577.

Колегія суддів погоджується з висновками відповідача про відсутність господарські операції із зазначеними контрагентами, з наступних підстав.

Законом України "Про землеустрій" визначаються порядок організації і планування, види документації із землеустрою, вимоги до технічної документації із землеустрою, та інше.

Зокрема, відповідно до ст.26 Закону України "Про землеустрій", розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Крім того, відповідно до ст.41 Закону, консалтингові послуги землевласникам та землекористувачам надають юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми господарювання і форми власності та фізичні особи, які здійснюють господарську діяльність у сфері землеустрою.

Відповідно до статті 9 Закону України від 01.06.2000 № 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", Ліцензійних умов провадження господарської діяльності щодо проведення робіт із землеустрою, землеоціночних робіт (наказ Держкомзему від 05.08.2009 № 423), а також Порядком контролю за додержанням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності щодо проведення робіт із землеустрою, землеоціночних робіт (наказ Держкомзему від 02.07.2010 № 511), у сферах землеустрою та оцінки земель застосовується такий дозвільний спосіб державного регулювання як ліцензування.

Вимоги до структури, змісту та формату оформлення результатів робіт із землеустрою в електронному вигляді (обмінного файлу) затверджені наказом Державного комітету України із земельних ресурсів "Про затвердження вимог до структури, змісту та формату оформлення результатів робіт із землеустрою в електронному вигляді (обмінного файлу)" від 02.11.2009 року N573 (далі - Наказ №573).

Відповідно до п.2.1 Наказу №573 обмінний файл створюється у вигляді файлу формату XML y кодуванні Unicode (UTF-8). Пунктом 1.2. Наказу №573 встановлено, що виконавцем робіт є суб'єкт господарювання, який має ліцензію на здійснення господарської діяльності зі здійснення робіт із землеустрою, а обмінний файл - це електронний документ уніфікованої форми для обміну інформацією, яка використовується при веденні Поземельної книги та книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в електронному вигляді, державного земельного кадастру, здійсненні топографо-геодезичних робіт, робіт із землеустрою. Зміст обмінного файлу формується на основі відомостей, що містяться у паперових документах, складених виконавцями робіт (п.1.3 Наказу №573).

Відповідно до акту №124//22- від 15.08.2013 року основним видом діяльності позивача є оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність.

Основним видом діяльності ТОВ "Транс Бізнес Лайн" є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого вжитку (акту від 22.01.2013 року №86/224/38113458), а ТОВ "Сворог" - діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (акт від 14.02.2013 року №197/224/33248577). Ліцензій на здійснення на здійснення господарської діяльності зі здійснення робіт із землеустрою ці контрагенти позивача не мають.

Оцінюючі в сукупності докази, наявні в справі, колегія суддів погоджується з висновками відповідача, що послуги з формування обмінних файлів складної конфігурації у форматі XML ТОВ "Сворог", ТОВ "Транс Бізнес Лайн" позивачу фактично не надавалися, оскільки надання таких послуг не відповідає звичайній діяльності цих підприємств а також відсутні відповідні дозвільні документи та кваліфікований персонал для надання цих послуг.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року у справі № 804/13410/13-а скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун