Справа № 2а-2348/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/3329/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2011

у справі № 2а-2348/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП Укренергострой»

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2011, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова від 04.03.2011 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 42169,87 грн. основного платежу та 10542,47 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання дій відповідача зі складання акта перевірки закрито.

ДПІ у Московському районі м. Харкова подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи такі вимоги обставинами, з яких податковий орган виходив при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наводив судам попередніх інстанцій, заперечуючи проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачеві за податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2011 № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 42169,87 грн. основного платежу та 10542,47 грн. штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки виїзної позапланової документальної перевірки, викладені в акті від 24.02.2011 № 457/18/3367118, про порушення вимог п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Вчинення зафіксованих в акті від 24.02.2011 № 457/18/3367118 порушень податковий орган обґрунтовує відсутністю права на віднесення до складу податкового кредиту за грудень 2008 року, серпень та вересень 2009 року податку на додану вартість за операціями з придбання у ТОВ «Електроспецтех» підрядних робіт за договорами від 16.10.2008 № 16/10, від 08.06.2009 № 08/06 СМВ та від 04.08.2009 № 04/08-09.

Відповідач вважає, що вказаний договір укладений з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, оскільки не спрямований на настання реальних наслідків.

Така позиція відповідачем обґрунтована відсутністю первинних документів, які б підтверджували реальне виконання податкових зобов'язань за договорами підряду. Крім того, посилається на відсутність в позивача технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів та інших умов, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Задовольняючи позов в частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2011 № /0, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з підтвердження матеріалами справи реальності виконання підрядних робіт.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин в межах касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить з такого.

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти відповідно до п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, яким регламентувався порядок визначення податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, дотримання ним вказаних вимог Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, відсутні підстави для позбавлення платника податку права на податковий кредит.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Актом перевірки та судами попередніх інстанцій не було виявлено доказів, які б підтверджували те, що укладення спірного договору не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків, чи свідчили б про намір сторін ухилитися від оподаткування або протиправно отримати певні податкові вигоди.

Судами попередніх інстанцій на підставі первинних документів (договорів підряду, податкових накладних, актів виконаних робіт тощо), складених за наслідками здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ТОВ «Електроспецтех» підрядних робіт, достовірно встановлено, що такі документи відповідають дійсності, складені з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, операції мали реальний характер, здійснені у межах господарської діяльності позивача.

За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст та призначення яких узгоджується з характером господарських операцій, відсутність у юридичної особи основних засобів, не є підставою для висновку про неможливість реального її здійснення та ведення господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій правильно відхилили доводи податкового органу щодо нікчемності вчинених позивачем господарських зобов'язань, оскільки для цього необхідно встановити наявність у платника податку при вчиненні таких зобов'язань мети, суперечної інтересам держави і суспільства. Відповідачем при вирішенні справи у судах попередніх інстанцій не надано належних та допустимих доказів тому, що позивач укладав з контрагентом договори з метою незаконного отримання податкових вигод чи був обізнаним з певними протиправними діями контрагента при здійсненні фінансово-господарської діяльності.

Зважаючи на викладене, діючи у межах перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун