Справа № 814/4170/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/49275/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства "Юліана-Сервіс", ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

Приватне підприємство "Юліана-Сервіс", ОСОБА_4 звернулись з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області, в якому просили: скасувати постанови № 177, № 178 від 20 вересня 2013 року про накладення штрафу на ПП «Юліана-Сервіс» за порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності; скасувати постанову № 577 від 20 вересня 2013 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 05 вересня 2013 року Інспекцією ДАБК проведена перевірка ПП «Юліана-Сервіс» щодо виконання підприємством вимог приписів №№ 143, 144, 304 від 10 червня 2013 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 05 вересня 2013 року, в якому інспектором ДАБК зазначено, що за фактом перевірки будівельні роботи з будівництва «літнього кафе з навісом» за адресою: АДРЕСА_1, - не виконуються, завершені.

В даному акті зазначено, що на момент перевірки «літнє кафе з навісом» експлуатується без прийняття в експлуатацію, про що свідчить наявність на об'єкті холодильного та кухонного обладнання, працюючого персоналу в кафе та на кухні, відвідувачів, тощо, що є порушенням припису № 144 та п. 2 припису № 304 від 10 червня 2013 року щодо негайного зупинення експлуатації об'єкта.

Також в акті перевірки вказано, що у ПП «Юліана-Сервіс» відсутні документи, які дозволяють здійснювати будівництво або розміщення «літнього кафе з навісом», об'єкт в експлуатацію не прийнятий. Отже, позивачем не виконані вимоги припису № 143 та п. 1 припису № 304, тобто - не оформлені відповідні документи, які надають право виконувати вказані будівельні роботи з будівництва капітальної будівлі кафе терміном до 01 серпня 2013 року.

За невиконання вимог приписів №№ 143, 144, 304 від 10 червня 2013 року, на підставі акту перевірки від 05 вересня 2013 року відповідачем винесено постанови № 177, № 178 від 20 вересня 2013 року про накладення на підприємство штрафів та постанову № 577 від 20 вересня 2013 року, якою притягнуто директора ПП «Юліана-Сервіс» ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з постановами відповідача, позивачі заявили цей позов.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не доведено належними доказами, що під час здійснення перевірки 05 вересня 2013 року інспектор ДАБК діяв в межах і у спосіб, визначений законодавством.

Колегія суддів вважає висновки судів передчасними, виходячи з наступного.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Відповідно до положень статей 163, 165 КАС України ухвала/постанова складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення.

Так, обов'язково у судовому рішенні суд має зазначити мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Між тим, в порушення вказаних норм процесуального права суди не вказали, якими нормами права вони керувались, виходячи з їх висновків про те, що під час проведення позапланової перевірки 05 вересня 2013 року, а відтак і під час прийняття спірних постанов 20 вересня 2013 року відповідач був обізнаний, що постанови про накладення штрафу від 25 червня 2014 року №№ 122, 123 та 327, які винесені за наслідком невиконання приписів №№ 143, 144 та 304, були оскаржені позивачем до суду, та по справі відкрито провадження № 814/3013/13-а, що не давало право відповідачу приймати оскаржувані у даній справі постанови.

Також, відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія для сторін на право на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Утім висновки судів з приводу того, що має місце накладення штрафу на підприємство та притягнення його директора до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення за ч. 1 ст. 188 КУАП вдруге, що порушує вимоги ч. 1 ст. 62 Конституції України, є передчасними, оскільки судами не встановлено та не надано правового аналізу видам правопорушень, на підставі чого прийнятті постанови, тобто, не розглянуто питання по суті порушення.

Щодо недоліків проведеної перевірки, про які вказали суди першої та апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ці недоліки не є безумовною підставою для скасування рішень відповідача за умови встановлення правопорушення позивачем у сфері архітектурно-будівельної діяльності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами вирішено спір, виходячи з припущень, які не підтверджені нормою закону, а відтак це свідчить про порушеннями ними норм процесуального закону, що позбавляє суд касаційної інстанції перевірити правильність застосуванням судами норм матеріального права.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суди мають врахувати недоліки, на які вказав суд касаційної інстанції.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то їх судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: