Справа № 2а/1570/4258/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2015р. м. Київ К/800/11353/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року

у справі № 2а/1570/4258/2011

за позовом Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року, адміністративний позов Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ; позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24 травня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Крім того, СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі ДПС на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ з питань достовірності визначення об'єкту оподаткування податком на додану вартість при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУТ» за грудень 2010 року, за результатами якої складено акт № 202/16-2/22480087/32 від 12 травня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24 травня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 726 538,77 грн. (484 359,18 грн. - основний платіж, 242 179,59 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємством підпункту 7.2.1 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з протиправним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу ТОВ «ГУТ» за нікчемним правочином.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач посилався на акт № 593/22-1/36675024 від 08 квітня 2011 року про неможливість проведення документальної перевірки постачальника позивача з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2010 року, в якому зазначено про відсутність у нього необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, неперебування ТОВ «ГУТ» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думку про те, що укладені названою юридичною особою з контрагентами правочини є нікчемними.

Крім того, СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі ДПС наголошувала на тому, що в податкових накладних, виписаних постачальником на адресу позивача, некоректно заповнено графу «умова поставки (форма цивільно-правового договору)», а саме -зазначено «накладна № договір купівлі-продажу», що, на думку податкового органу, обумовлює недійсність зазначених податкових документів.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, на підтвердження реального характеру проведених поставок цукру позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені специфікації, рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, залізничні накладні, банківську виписку, документи, які свідчать про оприбуткування товару, його зберігання та використання у власній господарській діяльності СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ, а саме - для виробництва соків фруктових та овочевих, води, включаючи мінеральної та газованої з додаванням цукру, напоїв тонізуючих та безалкогольних, а відповідачем, в свою чергу, будь-яких належних доказів фіктивного (безтоварного) характеру розглядуваних операцій не подано.

Доводи контролюючого органу про недійсність податкових накладних, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, обґрунтовано відхилено попередніми судовими інстанціями, оскільки при оцінці відповідності заповнення податкових накладних вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в їх заповненні не тягнуть за собою втрату податковими накладними статусу належних податкових документів, якими вони є в силу підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відтак некоректне зазначення назви цивільно-правового договору в податкових накладних саме собою не призводить до неможливості ідентифікації змісту та обсягу господарських операцій, за умови належного заповнення, як у даному випадку, інших реквізитів податкових накладних та, відповідно, не тягне втрати ними статусу належних податкових документів.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Одесі Державної податкової служби її правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.