Справа № 808/6649/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2015 рокусправа № 808/6649/14(ДО/808/375/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новоженіна І.Є.,

представників сторін:

позивача : - Фанштейн К.М. (дов.від 12.04.2015 року)

відповідача: - Воронкова Н.В. (дов.від 17.11.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 р. у справі № 808/6649/14(ДО/808/375/14)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОДІС"

до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

"07" жовтня 2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОДІС" звернулось до суду з адміністративним позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області в якому просило визнати протиправним дії відповідача щодо винесення спірного податкового повідомлення-рішення та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 287 424 грн., з яких 191 616 грн. за основним платежем та 95 808 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковий кредит сформований підприємством за результатами реального здійснення господарської діяльності, що підтверджується належним чином складеною первинною документацією. Позивач зазначає, що висновки податкового органу щодо відсутності первинної документації не можна вважати належним підтвердженням порушення норм податкового законодавства, оскільки підприємство неодноразово вказувало на те, що документи знаходяться у головного бухгалтера ТОВ «Лодіс», який на момент перевірки перебував у зоні активних бойових дій, та відповідно відсутня була можливість отримати документи .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 р. у справі № 808/6649/14(ДО/808/375/14) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОДІС" до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «ВІП» з приводу виконання договору поставки (промислове обладнання, запасні частини та агрегати до маневрених тепловозів). На підставі дослідження наданих позивачем документів, судом встановлено реальність здійснення операції з придбання промислового обладнання та правомірність формування податкового кредиту за даною господарською операцією. Судом прийнято до уваги пояснення позивача щодо неможливості надання первинних документів до перевірки через перебування головного бухгалтера підприємства в зоні активних бойових дій та визнано даний факт поважною причиною для ненадання документів вчасно до податкового органу.

Таким чином, постанову суду в частині задоволення позовних вимог мотивовано встановленням факту реального здійснення господарської діяльності та правомірне відображення її результатів у податковому обліку.

Відмова у задоволенні вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо винесення спірного податкового повідомлення-рішення обумовлена тим, що проведення перевірок та винесення податкових повідомлень-рішень за їх результатами належать до сфери компетенції позивача, а отже підстави визнавати таки дії протиправними відсутні.

Не погодившись з постановою суду, Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 р. у справі № 808/6649/14(ДО/808/375/14), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не в повному обсягу дослідив та встановив обставини по справі, що призвело до невірного вирішення справи по суті. Скаржник вказує на те, що відсутність товарно-транспортних накладних свідчить про не підтвердження фактичного постачання прибаного товару. Крім того, судом не прийнято до уваги надані податковим органом судові рішення, якими встановлено відсутність факт передання будь-яких товарів від ТОВ «ВІП» до контрагентів. Скаржник вказує на те, що первинні документи, надані позивачем до суду, є сумнівними та містять розбіжності не передбачені чинним законодавством, оскільки законом не передбачено виписку «узагальнюючої» видаткової накладної, яка сумарно повторює виписані раніше видаткові накладні.

Позивачем до суду надіслано письмові заперечення до апеляційної скарги в яких останній наполягає на правомірності оскаржуваного судового рішення та вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін, вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Представниками сторін під час судового розгляду апеляційної скарги надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, посадовими особами Красноармійської ОДПІ проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Лодіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р. та податку на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року за операціями з платником податків ТОВ "ВІП", їх реальності та повноти відображення в обліку.

За результатами перевірки відповідачем складено акт № 618/05-06-15-02/30443831 від 22.08.2014 року, яким зафіксовано виявлені під час перевірки порушення вимог податкового законодавства, а саме: пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, пп.14.1.202 п.14.1 ст.14, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за березень 2014 року в сумі 191 616 грн.

Висновки податкового органу щодо заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість ґрунтуються ні відсутності під час проведення перевірки документів, які підтверджують транспортування товару, а саме його фактичне постачання та отримання покупцем. За умови відсутності транспортних засобів на підприємстві, а також відсутності транспортної документації, податковий орган дійшов висновку про безтоварність операції з постачання ТМЦ, а отже безпідставність формування податкового кредиту за даною операцією.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 287 424 грн., з яких 191 616 грн. за основним платежем та 95 808 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погодившись з позицією податкового органу позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки, спірну суму податкового кредиту позивачем сформовано по взаємовідносинам з ТОВ «ВІП». Так, відповідно до пояснень представника позивача, що підтверджені матеріалами справи, 25.01.2014 року, між ТОВ «Лодіс» (Покупець) та ТОВ «ВІП» (Постачальник) укладено договір поставки №25/01-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити визначений умовами угоди товар (промислове обладнання, запасні частини, деталі, вузли й агрегати до маневрених тепловозів). Згідно до видаткових накладних, позивачем за даною угодою придбано товару на загальну суму 1 149 698,38 грн., у т.ч. ПДВ 191 616,40 грн. сума сплаченого податку на додану вартість включено позивачем до складу податкового кредиту за березень 2014 року.

До перевірки позивачем надано копію договору поставки №25/01-01 від 25.01.2014 року, рахунок-фактуру №741 від 31.03.2014 року, видаткову накладну №741 від 31.03.2014 року на підтвердження факту реального придбання товару, податкову накладну №741 від 31.03.2014 року в якості обґрунтування формування податкового кредиту та платіжне доручення №175 від 11.04.2014 року, в якості доказу фактичної оплати придбаного товару.

З огляду на відсутність товарно-транспортних документів, а також сертифікатів якості на придбаний товар, податковий орган дійшов висновку про безтоварність операції постачання та відповідно протиправне формування податкового кредиту, що призвело до заниження податку на додану вартість, що й слугувало підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення..

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки податкового органу з огляду на наступне.

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Системний аналіз правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем у податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК України про реєстрацію особи платником податку на додану вартість їй органом державної служби надається свідоцтво про реєстрацію як платника податку. Реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність у контрагента позивача, статусу платника ПДВ на момент здійснення господарської операції, відповідачем суду не надано. Також відсутні докази недійсності податкової накладної, виписаної ТОВ «ВІП», яка за приписами вищенаведених норм є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовується відповідачем, що на момент проведення перевірки Товариство мало необхідні, належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують реальність господарської операції.

Використання позивачем придбаних ТМЦ у власній господарській діяльності відповідачем не заперечується і підтверджується матеріалами справи.

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

При цьому, доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять. Також податковим органом не надано суду доказів недійсності договору поставки, договору на перевезення, використання придбаних робіт у неоподатковуваних операціях.

Стосовно посилань скаржника на те, що позивачем не надані до перевірки товаротранспортні накладні, які відповідно до п.11.1 ст.11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.98 р. № 363 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за №128/2568, є основними документами на перевезення вантажів, що в силу приписів п.44.6 ст.44 ПК України свідчить про відсутність у Товариства таких товарно-транспортних накладних на час складення такої звітності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме податкова накладна з вказаними в ній сумами податку на додану вартість є підставою для формування податкового кредиту, в той час як товарно-транспортна накладна є документом необхідної звітності для перевізника.

Крім того, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поважності причин вчасного ненадання додаткових документів на підтвердження реального здійснення операції постачання товару, через перебування головного бухгалтера Товариства разом з первинною документацією у зоні активних бойових дій (м. Донецьку). І вважає за необхідне зазначити, що надані до перевірки документи, відповідно до вимог Податкового кодексу України, є достатніми для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту.

Посилання скаржника щодо протиправного неврахування судом першої інстанції рішення Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/6432/14, яким встановлено відсутність фактичного здійснення господарської діяльності ТОВ «ВІП» у період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Згідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним судовим рішенням вирішувалось питання правомірності коригування податковим органом показників податкової звітності суб'єкта господарювання в електронних базах на підставі акту податкової перевірки, проте жодним чином, суд апеляційної інстанції по справі №826/6432/14 не встановлював правомірність висновків акту податкової перевірки, відповідно до яких не підтверджено реальності здійснення господарської діяльності контрагентом позивача.

Доводи скаржника щодо наявності податкової інформації про порушення податкового законодавства контрагентом позивача ТОВ «ВІП», колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Так, статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Отже, доводи скаржника про те, що дії вчинені сторонами були виправлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань, також колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки носять теоретичний характер, без посилань на порушення саме позивачем конкретних норм чинного податкового законодавства, яке б обґрунтувало проведених податковим органом нарахувань податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією під час розгляду даної справи не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 р. у справі № 808/6649/14(ДО/808/375/14) - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2014 р. у справі № 808/6649/14(ДО/808/375/14) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко