Справа № 2а-1970/193/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/21011/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Підгаєцького районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області про скасування вимоги, за касаційною скаргою Підгаєцького районного центру зайнятості на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2012 року Підгаєцький районний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати пункти 2, 3, 4 вимоги Міжрайонного контрольно-ревізійного відділу в Бережанському та Підгаєцькому районах № 19-18-13-14/677 від 22.12.2011 про усунення порушень фінансової дисципліни за період з 01.01.2009 по 01.10.2011, на загальну суму 1444,49 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2012 року, залишеною без мін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Підгаєцький районний центр зайнятості, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до направлення на проведення ревізії № 701 від 24.10.2011 головним державним аудитором відділу державного фінансового аудиту КРУ в Тернопільській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності, цільового та законного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Підгаєцькому районному центрі зайнятості за період з 01.01.2009 по 01.10.2011, за результатами якої складено акт № 18-22/79 від 22.11.2011 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем прийнято вимогу № 19-18-13-14/677 від 22.12.2011, у спірних пунктах 2, 3, 4 якої від позивача вимагалось:

2. В порушення п. « 1ж», п.2, та п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (із змінами, далі - Порядок № 100 від 08.02.1995), при нарахуванні заробітної плати працівникам за період перебування їх у відрядженні не проводилося обчислення середньомісячної заробітної плати працівників, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували відрядженню, і внаслідок цього за період, що передував ревізії, працівникам зайво нараховано заробітну плату в загальній сумі 1082,46 грн.;

3. Відшкодувати незаконні видатки по заробітній платі за 2009-2010 роки та січень-квітень 2011 року, в тому числі шляхом пред'явлення позовів до винних осіб в сумі 1082,46 грн.

4. Провести донарахування працівникам заробітної плати під час перебування їх у відрядженнях. Переплати та недоплати попущені внаслідок того, що при нарахуванні заробітної плати працівникам за період перебування їх у відрядженні не проводилося обчислення середньомісячної заробітної плати, виходячи з виплат за осанні 2 календарні місяці роботи, що передували відрядженню, що є порушенням пункту 4 Інструкції про службові відрядження у межах України та за кордон, затвердженої Міністерством фінансів України наказом № 59 від 13.03.1998 та статті 121 Кодексу України про працю України, тощо. Переплата заробітної плати в загальній сумі 1082, 46 грн. призвела до перерахування до державних цільових фондів нарахувань на заробітну плату. Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо внесків до цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 362,03 грн. Недоплата заробітної плати працівникам під час їх перебування у відрядження становить 1974, 44 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірності вимоги відповідача № 19-18-13-14/677 від 22.12.2011.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Так, Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) передбачав, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальні і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону, згідно з яким Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Державна фінансова інспекція в Тернопільській області пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, проте з інших викладених судом касаційної інстанції підстав.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Підгаєцького районного центру зайнятості відхилити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: