Справа № П/811/4293/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" травня 2015 р. справа № П/811/4293/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 р. у справі № П/811/4293/14

за позовом ОСОБА_1

до управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

про скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії протиправними відповідача стосовно видачі наказу від 18.11.2014 року № 412 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (порушення дисципліни);

- скасувати наказ № 412 о/с від 18.11.2014 року щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни);

- поновити позивача в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу організації роботи ДПС управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області, майора міліції;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове утримання за час вимушеного прогулу 02.05.2014 року по час поновлення на роботі.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано дії відповідача стосовно видачі наказу від 18.11.2014 року №412 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 "є" (порушення дисципліни) протиправними;

- скасовано наказ №412 о/с від 18.11.2014 року щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 "є" (порушення дисципліни);

- поновлено позивача в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу організації роботи ДПС управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області, майора міліції.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що відповідачем не

доведено суду факту правомірності припинення перебування позивача на державній службі; оскаржуваний наказ виданий необґрунтовано, без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням чинного законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, відповідач зазначив, що висновки суду першої про порушення відповідачем положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 р. № 230 (далі - Інструкція), є помилковими та не відповідають дійсності. Позивачем не було надано оригіналів жодного лікарняного листка чи листка непрацездатності, проте суд в постанові залишив даний факт поза увагою, оглянувши лише копії і послався в постанові лише на лист головного лікаря КЗ Обласного протитуберкульозного санаторія для дорослих, відповідно до якого позивач перебував на лікуванні з 04.11.2014 р. по 18.12.2014 р.. Позивач в порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту, надав начальнику УДАІ УМВС підполковнику міліції Величку В.М. неправдиву інформацію, що станом на 11.11.2014р. проходить лікування у медичному закладі, розташованому у м. Каневі Канівського району Черкаської області, проте, ця інформація не знайшла свого підтвердження.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідач надіслав суду заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу та просив розглянути справу без участі представника.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з 26.02.1999 року.

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 25.12.2013 №464 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу організації роботи ДПС управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області.

11.11.2014 року начальником УКЗ УМВС України в Кіровоградській області Ярошенко В.Д. складено рапорт про те, що ним здійснено виїзд до обласного протитуберкульозного санаторію «Лісова Поляна» щодо перебування на лікуванні ОСОБА_1.

В рапорті зазначено, що ОСОБА_1 закінчив лікування у зазначеному медичному закладі 04.11.2014 року. В подальшому при спілкуванні з позивачем, останній вказав, що продовжує перебувати на лікуванні в одному з медичних закладів, але в якому вказати відмовився.

У свою чергу начальник УДАІ УМВС в області Величко В.М. повідомив, що ОСОБА_1 проходить лікування у м. Каневі, Канівського району, Черкаської області.

Тому, з метою перевірки достовірності інформації щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні Ярошенко В.Д. в даному рапорті начальника УМВС України в Кіровоградській області Вітюка А.І. призначити за даним фактом службове розслідування та надати дозвіл на виїзд в м. Канів (а.с.48).

14.11.2014 року начальник СМЗ УМВС в області Нестройний О.О. склав на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області доповідну записку в якій вказав, що у зв'язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 здійснено виїзд в м. Канів та встановлено, що ОСОБА_1 не звертався за медичною допомогою. На час складання записки місце знаходження та стан здоров'я останнього був невідомий (а.с.53).

ОСОБА_1 в телефонній розмові відмовився надати пояснення щодо вказаного факту, про що складено відповідний акт 14.11.2014 року (а.с.57).

14.11.2014 року начальником УМВС в Івано-Франківській області затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни ОСОБА_1, за результатами якого за грубе порушення трудової дисципліни позивачем, запропоновано звільнити ОСОБА_1 Грошове утримання у період з 04 листопада 2014 року по теперішній час ОСОБА_1, у зв'язку з невиходом його на службу без поважних причин, не нараховувати, а вказаний період вважати прогулом (а.с.69-72).

18.11.2014 року наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області від 18.11.2014 року №412 о/с ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів МВС у запас Збройних Сил України за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (а.с.87).

Позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивач на час звільнення перебував на лікуванні та не вчиняв дисциплінарного проступку, наслідком якого є застосування такого заходу стягнення як звільнення, відповідач не довів суду правомірності свого рішення, тому наказ №412 о/с від 18.11.2014 року щодо звільнення позивача є неправомірним і позивача слід поновити на посаді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року.

Пункт 23 вказаного Положення передбачає, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п."є" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до п.2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до наказу відповідача від 12.11.2014 року №963 про призначення та проведення службового розслідування службове розслідування призначено з метою перевірки відомостей щодо перебування позивача на лікуванні та дотримання ним Порядку звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового і начальницького складу органів внутрішній справ, затвердженого наказом УМВС від 13.10.2010 р. №1496.

Отже, відповідачем було призначено службове розслідування не у зв'язку з порушенням позивачем службової дисципліни, а з метою перевірки відомостей щодо позивача, що не передбачено п.2.1 Інструкції як підстава для проведення службового розслідування.

Згідно з вимогами п.6.3.2 та п.6.3.3 Інструкції особа, у відношення якої проводиться службове розслідування, має право: брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового, розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Пункт 6.2.2 Інструкції зобов'язує посадову особу при проведенні службового розслідуванням дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Разом з тим, як встановлено судом, про службове розслідування позивача не повідомлено та з висновками службового розслідування не ознайомлено.

Відповідно до витягу з наказу №412 від 18.11.2014 року (а.с.11) позивача звільнено у запас Збройних Сил за п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) на підставі подання про звільнення (а.с.84), атестаційного листа (а.с.81-83), наказу УМВС від 14.11.2014 року, листа ДДАІ від 18.11.2014 року №4/10-10039, довідки УМВС від 18.11.2014 року №10/425.

Судом встановлено, що порушення трудової дисципліни позивачем полягало у відсутності позивача на службі без поважних причин та наданні керівництву недостовірної інформації щодо проходження лікування у медичному закладі.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Отже, дисциплінарне стягнення не може бути застосовано у період тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 ("справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України (надалі - КзПП), у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно з ч.3 ст. 40 КзПП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, ані загальним законом, ані спеціальними нормами не допускається звільнення працівника - припинення публічної служби в період тимчасової непрацездатності особи.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 03.11.2014 року по 18.12.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному протитуберкульозному санаторії для дорослих м.Знам'янка, що підтверджується довідкою головного лікаря (а.с.68) Мельничук О.Я. від 18.11.2014 року, листками непрацездатності сер. АВБ №959049 від 25.11.2014 року (а.с.143), сер. АВБ №959056 від 26.11.2014 року (а.с.144), копії яких наявні в матеріалах справи. Будь-яких доказів, що спростовують зазначені відомості, відповідач суду не надав.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що позивач в порушення вимог Порядку звільнення від службових обов'язку через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ УМВС України в Кіровоградській області не повідомив відповідача рапортом про лікування в закладах охорони здоров'я МОЗ України. Проте, зазначене порушення не спростовує факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні та неможливості, у зв'язку з цим, виконання службових обов'язків. Також невиконання позивачем зазначених вимог, за висновком колегії суддів, не є в цьому випадку підставою для застосування до позивача найбільш суворого заходу стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки службове розслідування було проведено та прийнято наказ від 18.11.2014 року №412 о/с про звільнення під час тимчасової непрацездатності позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що цей наказ підлягає скасуванню в частині звільнення позивача, а позивача слід поновити на займаній посаді.

Колегія суддів не погоджується, з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неправомірно скасовано наказ №412 о/с від 18.11.2014 року вцілому, який стосується також інших осіб крім позивача, оскільки в резолютивній частині постанови від 27.01.2015 року чітко зазначено, що скасуванню підлягає наказ №412 о/с від 18.11.2014 року саме щодо звільнення позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2015 р. у справі № П/811/4293/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко