Справа № 2а-2025/10/1370
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/63209/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Відділення Фонду) до ТОВ «Аква-Еко» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, за касаційною скаргою ТОВ «Аква-Еко» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2010 року Відділення Фонду звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ТОВ «Аква-Еко» борг в сумі 22331,80 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року постанову суду першої інстанцій скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «Аква-Еко» адміністративно-господарські санкції у розмірі 22331,80 грн.

У касаційній скарзі ТОВ «Аква-Еко», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ТОВ «Аква-Еко» в порушення вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» у 2008 звітному році не забезпечило виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у кількості 1 особи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Аква-Еко» адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення їх сплати, оскільки відповідачем вжито заходи, передбачені чинним законодавством щодо для працевлаштування інвалідів.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що до обов'язків роботодавців, крім створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відноситься також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування. Тому в зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку щомісячно інформувати центр зайнятості про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда, підлягають стягненню адміністративно-господарські санкції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-XII), у редакції на час виникнення спору.

Частиною третьою статті 18 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Нормами частини першої статті 20 Закону № 875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25.06.1991 № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відноситься також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування.

Такі вимоги закону реалізуються відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» чинного на час виникнення спору, за якою підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що 26.02.2008, 14.07.2008, 10.10.2008 відповідач інформував Трускавецький міський центр зайнятості щодо можливості працевлаштування інваліда, направляючи звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН.

За таких обставин відповідачем не були вжиті всі необхідні заходи щодо працевлаштування 1 інваліда, зокрема щодо не надання щомісячно центру зайнятості інформації про наявність вакансії для працевлаштування інваліда, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З таким висновком погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ТОВ «Аква-Еко» залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: