Справа № 2а/0370/509/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/5882/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Бухтіярова І.О.
Лосєв А.М.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 р.

у справі № 2а/0370/509/12

за позовом Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - позивач, ПАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій») звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Луцької ОДПІ № та № від 16.02.2012 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 р. постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 р. скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2012 р. залишити в силі.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу Луцька ОДПІ, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ 25.01.2012 року було проведено перевірку дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання ПАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» за період з 02.03.2009 року по 24.05.2011 року, якою було встановлено порушення вимог п.п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 ст. 203 ПК України, а саме: позивачем було прострочено строк сплати узгодженого податкового зобов'язання, що підтверджено актом № 473/10/15-2 від 25.01.2012 року.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 16.02.2012 року № та № , якими зобов'язано позивача сплатити штраф за несплату узгоджених сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість протягом граничних строків в розмірі 181101, 37 грн. (за затримку до 30 календарних днів в розмірі 10% від суми сплати), 4408, 64 грн. (за затримку більше 30 календарних днів в розмірі 20% від суми сплати) відповідно.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно п. 22.4 ст. 22 цього Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Згідно з п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З матеріалів справи вбачається, що КБ «Західінкомбанк» 10.02.2009 року прийняв платіжне доручення від позивача за № 676 від 10.02.2009 року на суму 130 000, 00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за січень 2009 року по строку сплати 02.02.2009 р.».

13.02.2009 року КБ «Західінкомбанк» надіслав позивачу повідомлення №64, яким повідомив, що банк в зв'язку з недостатністю коштів на кореспондентському рахунку не виконав розрахунковий документ платіжне доручення № 676 від 10.02.2009 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що після отримання відповіді від банку щодо відсутності можливості переказати кошти, оскільки недостатньо коштів на кореспондентському рахунку, саме позивачем було порушено граничні терміни сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суд апеляційної інстанції вірно застосував норми матеріального права, отже, прийняті податковим органом спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає відхиленню, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» відхилити.

2.Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді І.О. Бухтіярова

А.М. Лосєв