Справа № 308/3495/14-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/59058/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.,

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом 94-го прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення за касаційною скаргою громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року 94 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1, яким просив примусово видворити відповідача.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року позовні вимоги задоволено. Примусово видворено громадянина Афганістану ОСОБА_1. Постанову суду допущено до негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року залишено без змін.

Відповідач, громадянин Афганістану ОСОБА_1 не погодився з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

16 березня 2014 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Ужгород» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

17 березня 2014 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження прийнято рішення про примусове повернення іноземця за межі України, яким зобов'язано відповідача покинути територію України до 19 березня 2014 року.

Відповідачем така вимога виконана не була, відтак позивач звернувся до суду для примусового видворення особи.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач добровільно не виконує рішення суб'єкта владних повноважень про залишення території України до 19 березня 2014 року, тому підлягає примусовому видворенню.

З таким висновком суду попередніх інстанції погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Статтею 31 цього Закону визначені умови, за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека. Зокрема, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Відповідач не вказав обставини, які б давали підстави до заборони його примусового видворення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 16 березня 2014 року відповідач був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Ужгород» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав. Свої дії пояснював бажанням потрапити до країни західної Європи в пошуках кращого життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позову та видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1 за межі України, так як відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення за межі України та не зазначив обґрунтованих підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове його видворення.

Крім того, відповідач визнав факт незаконного перетину кордону України без відповідного дозволу поза межами пунктів пропуску, порушення норм чинного законодавства України, а також ті обставини, що добровільно залишити територію України не в змозі, оскільки у нього відсутні кошти, також не заперечував про своє примусове видворення.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець