Справа № 1570/5204/2012
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1570/5204/2012

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р.

м.Одеса

Справа № 1570/5204/2012

Категорія: 9.5

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 року по справі за позовом Головного управління Держкомзему у Одеській області до Державної фінансової інспекції в Одеській області, 3-тя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2012 року Головне управління Держкомзему у Одеській області звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області, 3-тя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною вимогу Державної фінансової інспекції в Одеській області від 21.08.2012р. №15-07-34-14/8036, скасування з моменту прийняття вимоги від 21.08.2012р. №15-07-34-14/8036 та визнання незаконним висновку у акті перевірки від 27.07.2012р. №07-19/393 про порушення бюджетного законодавства, що виразилось у недоотримані доходів Державним бюджетом України на загальну суму 781957,83грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Головне управління Держкомзему у Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв’язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позову.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 року апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 року скасовано. Провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Головного управління Держкомзему у Одеській області задоволено частково. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 року скасовано в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 15-07-34-14/8036 від 21.08.2012 року і направлено в цій частині справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, в іншій частині рішення залишено без змін.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не з’явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 15-07-34-14/8036 від 21.08.2012 року з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 14.06.2012р. по 20.07.2012р. (з 05.07.2012р. по 06.07.2012р., з 09.07.2012р. по 10.07.2012р. ревізія була зупинена) відповідно до п.2.38 Плану Державної фінансової інспекції України на ІІ квартал 2012 року, п.1.1.5.4. Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Одеській області на II квартал 2012 року, на підставі направлень від 26.04.2012р. №666, №667 посадовими особами ДФІ в Одеській області було проведено планову ревізію окремих питань фінансово - господарської діяльності Головного управління Держкомзему у Одеській області за 2010-2011 роки та завершений звітний період 2012 року.

За результатами ревізії ДФІ в Одеській області був складений акт від 27.07.2012р. №07-19/393 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Головного управління Держкомзему у Одеській області за 2010-2011 роки та завершений звітний період 2012 року.

ДФІ зробила висновок, що викладене свідчить про планування і проведення видатків по спеціальному фонду в порушення п.45 ст.29 БК України та п.11 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002р. №228, внаслідок чого ревізією встановлено недоотримання доходів Державним бюджетом України на загальну суму 781957,83грн.

На підставі акту ревізії відповідачем була висунута вимога про усунення виявлених порушень від 21.08.2012 р. № 15-07-34-14/8036, якою з метою попередження та виникнення в подальшому виявлених порушень вимагається від позивача опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо попередження виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних посадових осіб; дотримуватись вимог бюджетного законодавства та не допускати порушень в подальшому.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 15-07-34-14/8036 від 21.08.2012 року та зазначає наступне.

Слід зазначити, що пунктом 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Украйні" від 26.01.1993 р. № 2939-ХІІ (далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено право органу державного фінансового контролю у випадку, коли ревізією фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю, виявлені порушення, пред'являти керівнику підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства із зазначенням строку виконання вимоги.

Отже, вимога про усунення порушень є відповідним рішенням суб'єкта владних повноважень, що приймається на підставі висновків ревізії та згідно статті 15 Закону № 2939-ХІІ та є обов'язковою до виконання.

Згідно з п.7.4 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державного казначейства України, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.12.2002р. №221, бюджетні рахунки для операцій клієнтів, в тому числі бюджетні рахунки для зарахування власних надходжень бюджетних установ, на підставі наданих власниками рахунків заяв про закриття рахунків (додаток 14) закриваються, зокрема, у разі відсутності у поточному бюджетному періоді бюджетних асигнувань за відповідним кодом програмної класифікації видатків та кредитування (кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів). У разі наявності на рахунку, що закривається, залишків коштів орган Державного казначейства України на підставі платіжного доручення власника рахунку перераховує такі залишки на інший відкритий цим клієнтом рахунок, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.13 Бюджетного кодексу України бюджет може складатися із загального та спеціального фондів.

Згідно ст. 57 БК України передбачено, що не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього дня іншого бюджетного періоду центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, закриває всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету. На кінець бюджетного періоду центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зберігає залишки коштів на рахунках спеціального фонду державного бюджету та щодо субвенцій із спеціального фонду державного бюджету на рахунках спеціального фонду місцевих бюджетів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення. У разі відсутності відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період залишки коштів спеціального фонду перераховуються до загального фонду державного бюджету. Бюджетні зобов'язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до Верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов'язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов'язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; Згідно з ч.1 ст.3 БК України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Таким чином, обов'язок перерахування залишку коштів спеціального фонду до загального фонду Держбюджету до 31 грудня бюджетного року, у разі відсутності відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період.

Відповідно до п.45 ч.2 ст.29 БК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами. До доходів загального фонду Державного бюджету України належить, зокрема, плата за надання адміністративних послуг.

Також, Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» не були встановлені для системи Держземагентства України бюджетні призначення на здійснення видатків спеціального фонду із використанням вищезгаданих залишків коштів.

Виходячи з вищезазначеного, позивачем безпідставно не було перераховано до 01.01.2012р. 906571,08 грн. до загального фонду Держбюджету України, з огляду на відсутність відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період.

Згідно ст.116 БК України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема, планування надходжень або витрат державного бюджету (місцевого бюджету), не віднесених до таких цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; включення до складу спеціального фонду бюджету надходжень з джерел, не віднесених до таких цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; зарахування доходів бюджету до іншого, ніж визначено цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, бюджету, в тому числі внаслідок здійснення поділу податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів між бюджетами з порушенням визначених розмірів; інші випадки порушення бюджетного законодавства учасником бюджетного процесу.

Згідно платіжного доручення №10 від 07.09.2012р. Головним управлінням Держкомзему у Одеській області було перераховано до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області суму 781957,83грн. та зазначено у призначенні платежу про перерахунок залишку коштів згідно пункту 2 ст.57 Бюджетного кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.3 БК України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

На підставі викладеного, судова колегія не приймає до уваги посилання позивача, що після листування з Головним управлінням ДКС України в Одеській області було перераховано залишок коштів спеціального фонду у вересні 2012р., оскільки ст.57 БК України чітко визначено порядок та строки перерахування залишку коштів, а саме не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду.

Також, апеляційний суд не погоджується з твердженням позивача стосовно того, що саме на орган ДКС України покладається обов'язок перерахування коштів до загального фонду Держбюджету, оскільки перерахуванню коштів передує їх розподіл розпорядником коштів та орган ДКС повинен перерахувати розподілені кошти за належністю (п.п.9 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011).

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» затверджено бюджетні призначення на виконання бюджетної програми КПВК 2803010, оскільки ці бюджетні призначення затверджені за загальним фондом Держбюджету.

Згідно ст.13 Бюджетного кодексу України бюджет може складатися із загального та спеціального фондів. Складовими частинами загального фонду бюджету є: 1) всі доходи бюджету, крім тих, що призначені для зарахування до спеціального фонду бюджету; 2) всі видатки бюджету, що здійснюються за рахунок надходжень загального фонду бюджету; 3) кредитування бюджету (повернення кредитів до бюджету без визначення цільового спрямування та надання кредитів з бюджету, що здійснюється за рахунок надходжень загального фонду бюджету); 4) фінансування загального фонду бюджету. Складовими частинами спеціального фонду бюджету є: 1) доходи бюджету (включаючи власні надходження бюджетних установ), які мають цільове спрямування; 2) видатки бюджету, що здійснюються за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету (у тому числі власних надходжень бюджетних установ); 3) кредитування бюджету (повернення кредитів до бюджету з визначенням цільового спрямування та надання кредитів з бюджету, що здійснюється за рахунок конкретно визначених надходжень спеціального фонду бюджету); 4) фінансування спеціального фонду бюджету. Власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету. Власні надходження бюджетних установ поділяються на такі групи: перша група - надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством; друга група - інші джерела власних надходжень бюджетних установ. У складі першої групи виділяються такі підгрупи: підгрупа 1 - плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю; підгрупа 2 - надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду майна бюджетних установ; підгрупа 4 - надходження бюджетних установ від реалізації в установленому порядку майна (крім нерухомого майна). У складі другої групи виділяються такі підгрупи: підгрупа 1 - благодійні внески, гранти та дарунки; підгрупа 2 - кошти, що отримують бюджетні установи від підприємств, організацій, фізичних осіб та від інших бюджетних установ для виконання цільових заходів; підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та професійно-технічні навчальні заклади від розміщення на депозитах тимчасово вільних бюджетних коштів, отриманих за надання платних послуг, якщо таким закладам законом надано відповідне право. Власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев'ятої статті 51 цього Кодексу) на: покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи); організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи); утримання, облаштування, ремонт та придбання майна бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 3 першої групи); ремонт, модернізацію чи придбання нових необоротних активів та матеріальних цінностей, покриття витрат, пов'язаних з організацією збирання і транспортування відходів і брухту на приймальні пункти (за рахунок надходжень підгрупи 4 першої групи); господарські потреби бюджетних установ, включаючи оплату комунальних послуг і енергоносіїв (за рахунок надходжень підгруп 2 і 4 першої групи); організацію основної діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгруп 1 і 3 другої групи); виконання відповідних цільових заходів (за рахунок надходжень підгрупи 2 другої групи). Розподіл бюджету на загальний та спеціальний фонди, їх складові частини визначаються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Підставою для рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради про створення спеціального фонду у складі місцевого бюджету може бути виключно цей Кодекс та закон про Державний бюджет України. Передача коштів між загальним та спеціальним фондами бюджету дозволяється тільки в межах бюджетних призначень шляхом внесення змін до закону про Державний бюджет України, прийняття рішення про місцевий бюджет або про внесення змін до нього (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 57 цього Кодексу). Платежі за рахунок спеціального фонду бюджету здійснюються в межах коштів, що фактично надійшли до цього фонду на відповідну мету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу), якщо цим Кодексом та/або законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) не встановлено інше. Створення позабюджетних фондів органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами не допускається. Відкриття позабюджетних рахунків для розміщення бюджетних коштів (включаючи власні надходження бюджетних установ) органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та іншими бюджетними установами забороняється, крім випадку, передбаченого частиною восьмою статті 16 цього Кодексу, а також крім розміщення закордонними дипломатичними установами України бюджетних коштів на поточних рахунках іноземних банків у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та розміщення вищими і професійно-технічними навчальними закладами на депозитах тимчасово вільних бюджетних коштів, отриманих за надання платних послуг, якщо таким закладам законом надано відповідне право. Планові і звітні показники щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення кредитів до бюджету, погашення боргу, розміщення бюджетних коштів на депозитах, придбання цінних паперів, забезпечення встановленого розміру оборотного залишку бюджетних коштів та інші відповідні показники, визначені Міністерством фінансів України, обов'язково відображаються з від'ємним значенням.

Цільове призначення залишку коштів спеціального фонду станом на 01.01.2012р. не було визначено Законом про бюджет; бюджетні асигнування Управлінню були встановлені тільки в лютому 2012р. у сумі 119.тис.грн., отже до 01.01.2012р. залишок коштів спеціального фонду підлягав перерахуванню до загального фонду Держбюджету за вказівкою Управління ,як розпорядника коштів.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем бюджетного законодавства є правомірними, отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 15-07-34-14/8036 від 21.08.2012 року.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, –

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.12.2012 року в частині відмови у визнанні протиправною та скасування вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області № 15-07-34-14/8036 від 21.08.2012 року – без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик