Справа № 0308/19530/12, 2а/161/30/13
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Справа № 876/5541/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про незаконні дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в якому просив визнати незаконними дії та стягнути з відповідача заборгованість по продовольчому пайку, грошової компенсації взамін речового майна та матеріальну допомогу.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що у період 1999-2002р.р. відповідача в повній мірі отримав від держави на штатних працівників міліції, форму і кошти на виплату продовольчого пайка, відповідно до положень КМУ «Про форму одягу осіб рядового і начальницького складу ОВС України» № 925 від 1997р. та № 148 від 2002р., Постанови КМУ №426 від 29.03.2002р. «Про норми харчування військовослужбовців, але відповідно до Постанови КМУ, «Положення про проходження служби , не забезпечив їх видачу апелянту і виплату під час служби, у зв'язку з чим зобов'язаний був це здійснити при звільненні, чого не зробив, чим порушив його права та свободи своїми діями. Під час його звільнення із служби, відповідачем було видано відповідно до встановленого порядку, довідку № 13 яка знаходиться у справі, як незаперечний доказ, в якій зазначалась, кількість форменної одежі, яку не видав відповідно до положень КМУ та своїх наказів під час служби і сума компенсації яка належить до виплати в розмірі 1345 грн. 58 коп. при звільненні, що не є бюджетним його збов'язанням, а лише ліквідацією заборгованості, яку він допустив, і відновленням прав на це, але оскільки при винесенні постанови в цій справі суд першої інстанції доказів не допустив, і не пояснив чому, це потягло неправильне її вирішення, то невірне застосування норм матеріального права.

Також апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні виплати компенсації взамін продовольчого пайка в сумі 1281 грн.28 коп., при винесенні постанови суд першої інстанції допустив, як підставу , вказівку МВС України №6518/Пв від 07.09.2001р., якою до органів внутрішніх справ начеб то доведено Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р., яким начеб то відмінено виплату компенсації за продовольчі пайки працівникам міліції.

Відповідно до відповіді Департаменту ресурсного Забезпечення МВС України, яка надавалась на запит звільнених працівників міліції в квітні 2003р., і приєднана до справи, як доказ в цьому, що відповідно до вище вказаного Закону України, видачу продовольчого пайка з 17.03.2000р.відмінено, лише для військовослужбовців.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 протягом 1999-2002 р.р. проходив службу в Ківерцівському РВ УМВС України і звільнений з органів внутрішніх справ за віком з 24.12.2002 року. Компенсація за продовольчий пайок в системі органів внутрішніх справ України нараховувалась до квітня 2000 року і була призупинена згідно з вказівкою МВС України № 6518/Пв від 07.09.2001 р., якою доведено до органів внутрішніх справ Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 р. Нарахування компенсації за речове майно на день звільнення позивача було передбачено наказом МВС України № 916 від 29.12.1997р. «Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном у системі МВС України».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно зазначив, що Бюджетним Кодексом України та ст.17 Закону України «Про Державний бюджет України на 2002 рік» від 20.12.2001р. визначено, що розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов'язання в межах виділених їм асигнувань. Зобов'язання, взяті розпорядниками коштів Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до плану асигнувань із Державного бюджету до УМВС України у Волинській області на 2002 рік, коштів по коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 1134 «М'який інвентар та обмундирування» не передбачено.

Також суд вірно зазначив, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 22 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» нарахування компенсації за речове майно у наступних роках за 2002 рік вважається бюджетним правопорушенням.

Враховуючи вимоги бюджетного законодавства, наказом МВС України від 30.12.2005р. за №1265 нарахування компенсації за речове майно при звільненні з органів внутрішніх справ відмінено.

Судом також з'ясовано, що нарахування та виплата матеріальної допомоги у 2000-2002 роках була передбачена Указом Президента України від 04.10.1996р. №926/96.

Згідно ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік», ст.57 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік», ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2002 рік» керівники бюджетних установ утримуючи чисельність працівників (військовослужбовців) та здійснюючи фактичні видатки на заробітну плату (грошове утримання), включали видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового утримання), затверджених для бюджетних установ (військових формувань) у кошторисах.

Оскільки фонд грошового забезпечення у Ківецівському РВ УМВС, де проходив службу позивач, використано в повному обсязі, то матеріальна допомога йому у 2000-2002 роках не нараховувалась та відповідно не повинна виплачуватись.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов задоволенню не підлягає, а відповідно підстав для скасування судового рішення не має.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2013 року по справі № 0308/19530/12- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Л.Я. Гудим