Справа № 826/5735/14
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/992/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Калашнікової О. В., Леонтович К.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою Державної служби експортного контролю України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі №826/5735/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Авіаком" до Державної служби експортного контролю України, третя особа Міністерство оборони України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Авіаком" звернулася в суд з позовом до Державної служби експортного контролю України, третя особа Міністерство оборони України, в якому просило визнати незаконною та скасувати постанову відповідача №304/1 від 31.03.2014р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно застосував до позивача санкції, оскільки товар, експортований позивачем, не має підлягати контролю.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року скасоване рішення суду першої інстанції та задоволені позовні вимоги. Визнана протиправною та скасована постанова Державної служби експортного контролю України від 31.03.2014 р. №304/1.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Державна служба експортного контролю України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами розслідування, проведеного на підставі отриманої від Департаменту контррозвідки Служби безпеки України листом від 21.10.2013 № 2/3/2-36985 інформації, встановлено, що позивачем здійснено експорт до Судану запасних частин до авіаційної техніки, зокрема було експортовано втулки несучого гвинта 8-1930-000 (2 шт.) та автомати перекосу 8-1950-000 (2 шт). Відповідно до висновків експертизи в галузі державного експортного контролю, міжнародні передачі таких товарів підлягають державному експортному контролю, а їх експорт може здійснюватись виключно на підставі отриманого в установленому порядку дозволу Держекспортконтролю України. За отриманням дозволів на право здійснення експорту вказаних товарів Позивач до Держекспортконтролю України не звертався та передбачених законодавством дозволів не отримував. Вказані дії Позивача Держекспортконтролем України кваліфіковано за абзацом 2 статті 24 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" як здійснення міжнародних передач товарів без отримання в установленному порядку дозволів, висновків чи документів про гарантії.

Відповідачем розглянута справа про порушення ТОВ "Авіаційна компанія "Авіаком" вимог законодавства в галузі державного експортного контролю. За результатами розгляду вказаної справи 12.12.2013 винесена постанова № 304 про накладення на юридичну особу штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю. Постанова мотивована тим, що відповідно до висновку експертизи в галузі державного експортного контролю від 15 листопада 2013 року, проведеної Держекспортконтролем України з урахуванням висновків державної експертизи, проведеної Міністерством оборони України (листи від 10.07.2012 № 220/4246, від 08.06.2013 № 220/4334) в межах своєї компетенції на підставі відповідних звернень Служби безпеки України, вказані запасні частини є товарами військового призначення згідно з позицією М10 списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному експортному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 № 1807 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення", які в установленому порядку допущені для цивільного використання. Вказана постанова позивачем в судовому порядку не оскаржувалась.

Позивачем подана скарга від 17.12.2013 № 565/352 (вх.№ 2617-13 від 19.12.2013) на рішення Державної служби експортного контролю України про накладення на суб'єкта здійснення міжнародних передач товарів - юридичну особу штрафу за порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю, яке оформлено постановою від 12.12.2013 № 304. Оскаржуваною постановою №304/1 від 31.03.2014р. "Про перегляд постанови про накладення на суб'єкта здійснення міжнародних передач товарів - юридичну особу штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю" була залишена без задоволення скарга позивача, а вищезазначене рішення про застосування до позивача санкцій залишене без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням не були порушені права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведена обґрунтованість прийняття постанови про накладення штрафних санкцій від 12.12.2013 р. №304, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи предметом спору є правомірність постанови Державної служби експортного контролю України №304/1 від 31.03.2014р.

Частина друга статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності із частинами сьомою та восьмою статті 26 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання", штраф підлягає сплаті суб'єктом господарювання - юридичною особою в п'ятнадцятиденний термін з дня його накладення. У разі несплати штрафу в зазначений термін він стягується державним виконавцем у порядку, визначеному законодавством. Рішення про накладення штрафу в справах про порушення, передбачені цим Законом, може бути оскаржено в суді. При цьому, виконання постанови про накладення штрафу зупиняється до прийняття відповідного рішення суду.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що нормами вищезазначеного Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 28 січня 2004 р. №86 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання" не передбачена можливість оскарження рішення про накладення штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю до органу, який його видав. Крім того, не встановлено вимог до рішення про результати розгляду скарги, порядку її розгляду, узгодження суми штрафних санкцій, зупинення стягнення на момент оскарження рішення в будь - якому іншому порядку, ніж судовий.

Таким чином, рішення про результати розгляду скарги не порушує жодних прав позивача, не змінює щодо позивача жодних обставин.

Згідно ст.ст. 2, 6 КАС України захисту підлягає порушене право, свободи або інтереси. З огляду на відсутність порушених прав позивача суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції обставини дають підстави вважати обґрунтованими висновки про те, що постановою Державної служби експортного контролю України №304/1 від 31.03.2014р. "Про перегляд постанови про накладення на суб'єкта здійснення міжнародних передач товарів - юридичну особу штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю" не були порушені права позивача, оскільки законом передбачена можливість оскарження постанови про накладення на суб'єкта здійснення міжнародних передач товарів штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю виключно в судовому порядку.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно Положення про Державну службу експортного контролю України, затвердженого Указом Президента України, від 08.04.2011, № 448/2011, Державна служба експортного контролю України (Держекспортконтроль України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністр). Держекспортконтроль України входить до системи органів виконавчої влади і є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань державного експортного контролю.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" визначено, що суб'єкти господарювання України, які мають намір здійснювати міжнародні передачі товарів, у тому числі проводити посередницьку (брокерську) діяльність, пов'язану з міжнародними передачами товарів військового призначення, попередньо реєструються як суб'єкти здійснення міжнародних передач товарів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю. З цією метою зазначені суб'єкти подають відомості та документи, необхідні для проведення попередньої експертизи товарів, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю.

Відповідно статті 11 вищезазначеного Закону та пункту 8 Положення про порядок проведення експертизи в галузі експортного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 №767, попередня експертиза проводиться з метою: визначення відповідності найменувань та описів товарів, поданих на експертизу, найменуванню та опису товарів, внесених до відповідних списків товарів, міжнародні передачі яких підлягають державному експортному контролю; визначення можливостей проведення реєстрації суб'єктів, які мають намір здійснювати міжнародні передачі товарів, у тому числі реєстрації юридичних чи фізичних осіб, які є суб'єктами підприємницької діяльності України, що мають намір провадити посередницьку (брокерську) діяльність, пов'язану з міжнародними передачами товарів військового призначення; оцінки стану додержання суб'єктами законодавства з питань експортного контролю та наявності у цих суб'єктів відповідних організаційних документів, які регламентують таку роботу; оцінки можливості здійснення міжнародних передач товарів, визначених суб'єктами до конкретних держав.

Згідно частини першої статті 12 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання", за підсумками експертизи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, ідентифікує товари, визначає умови здійснення їх міжнародних передач до конкретних держав залежно від категорії товарів, видів міжнародних передач таких товарів тощо та видає зазначеним суб'єктам посвідчення про їх реєстрацію як суб'єктів здійснення міжнародних передач товарів разом з відповідними роз'ясненнями про особливості здійснення таких передач.

З наведенного вбачається, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що рішенням, яким безпосередньо порушуються права позивача, в даному випадку є висновки, на підставі яких продукцію, експортовану позивачем, віднесено до певної категорії, оскільки саме висновками обумовлене віднесення товару, експортованого позивачем, до такого, що може експортуватись лише за умови дотримання певних процедур.

Колегія суддів дійшла думки, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не вбачається.

Суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону.

Відповідно до ст.226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної служби експортного контролю України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року скасувати, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2014 року по справі №826/5735/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: