Справа № 812/2812/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/800/41978/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція)

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.06.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2013

у справі № 812/2812/13-а

за позовом публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12.06.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2013, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2013 № .

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що подання скарги на постачальника в порядку пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) разом з необхідними підтверджувальними документами обумовлює право позивача на включення до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, оформленими з недоліками та/або не зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, тоді як чинне законодавство не обмежує таке право платника виключно податковим періодом виписки відповідних податкових накладних.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та повністю відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що заява у порядку пункту 201.10 статті 201 ПК, яка надає платникові право на включення до податкового кредиту сум ПДВ за податковою накладною, не реєстрованою в Єдиному державному реєстрі, має бути подана лише у періоді виписки такої податкової накладної.

Товариством у відповідності до статті 216 Кодексу адміністративного судочинства України подано заперечення на касаційну скаргу, в якому позивач зазначає про правильність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів та просить залишити ці рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Як встановлено судами обох інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності та законності нарахування Товариством заявленого бюджетного відшкодування в податкових деклараціях з ПДВ за липень, серпень, вересень 2012 року, оформленої актом від 12.12.2012 № 128/14-0/05763797.

Під час цієї перевірки відповідачем, поміж іншим, було виявлено факт включення платником до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними, складеними у попередніх звітних періодах, які, до того ж, оформлені з порушенням вимог 201.1 ПК та не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Наведене стало підставою для прийняття позивачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, згідно з яким Товариству визначено суму завищення бюджетного відшкодування ПДВ за серпень, вересень 2012 року в загальному розмірі 240 679 грн. із застосуванням 120 339,50 грн. штрафних санкцій.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з абзацом дев'ятим цього ж пункту відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У той же час абзацом одинадцятим пункту 201.10 статті 201 ПК встановлено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, подання платником заяви зі скаргою на постачальника з одночасним представленням первинних документів на підтвердження реальності виконання господарської операцій з придбання товарів, робіт, послуг надає право платникові на включення до податкового кредиту сум ПДВ й за наявності недоліків в оформленні податкової накладної та відсутності її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У справі, що переглядається, суди встановили, що позивачем було подано відповідну заяву до Інспекції з реєстрами копій документів та копіями платіжних доручень, які підтверджують факт сплати позивачем відповідних сум податку у ціні придбаних товарів, робіт, послуг.

Відхиляючи вказану заяву та додані до неї документи як підставу для формування податкового кредиту за спірними податковими накладними, Інспекція безпідставно послалася на право позивача подати відповідну заяву лише у звітному періоді виписки податкових накладних, адже такої вимоги абзац одинадцятий пункту 201.10 статті 201 ПК не містить.

У той же час оскільки формування податкового кредиту з ПДВ є правом платника, то використати таке право він може у будь-якому із звітних періодів за умови дотримання умов такого формування та у межах строку, установленого абзацом третім пункту 198.6 статті 198 ПК, а саме - протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Судами не було виявлено включення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ поза межами 365-денного строку з дня виписки податкових накладних постачальником.

Оскільки інших обставин, які виключають право Товариства на податковий кредит в оспорюваній сумі, податковим органом не наведено, то слід погодитися з висновком судів про обґрунтованість даних позовних вимог.

Доводи касаційної скарги є відтворенням правової позиції податкового органу по справі, ці доводи досліджувалися у судах першої та апеляційної інстанцій та отримали належну правову оцінку під час розгляду даного спору судами попередніх інстанцій.

Порушення норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваних рішень попередніх судових інстанцій, судом касаційної інстанції не встановлені.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.07.2013 у справі № 812/2812/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько