Справа № 805/435/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року справа №805/435/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Жаботинської С.В., суддів: Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Корадо А.А., за участю прокурора Профатило О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 805/435/15-а за позовом Прокурора Першотравневого району Донецької області до Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 03.10.2014 року № 6/32-2037,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 6/32-2037 від 03.10.2014 року «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_2» згідно з яким ОСОБА_2 надано згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0, 5478 га у АДРЕСА_1, відведеної для розміщення бази відпочинку «Жемчужина».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача № 6/32-2037 від 03.10.2014 року «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_2» не відповідає вимогам земельного законодавства та порушує вимоги ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, оскільки дана земельна ділянка не може перебувати у власності громадян. Так, згідно роздруківки з Публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 0,5478 га для розміщення бази відпочинку «Жемчужина» (кадастровий номер НОМЕР_1) в своїй найширшій частині від урізу води знаходиться на відстані менше 77 метрів. Проте, відповідно до ч. 1, 5, 9, 10 ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватись в користування лише для цілей, визначених цим кодексом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що саме рішення сільської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, тоді як рішення про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки передує даній процедурі та не тягне за собою правових наслідків щодо визначення права власності на земельну ділянку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Прокуратура Донецької області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що земельна ділянка, про викуп якої порушено питання, не може передаватись у приватну власність відповідно до вимог законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.01.2005 року між відповідачем (орендодавець) та ВАТ «Маріуполь-Авто» (орендар) укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку, яка знаходиться у с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, вул. Азовська б/н площею 0,5478 га за цільовим призначенням - для розміщення бази відпочинку «Жемчужина» ( а.с. 51-55).

24.04.2014 року між ПАТ «Маріуполь-Авто» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу бази відпочинку «Перлина» в АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці Мелекінської сільської ради Донецької області, площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 57-60).

22.07.2014 року між Мелекінською сільською радою (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено Договір про внесення змін до договору оренди землі від 27.01.2005 року за реєстром № 40, за умовами якого у зв'язку з переходом права власності на базу відпочинку «Перлина» до ОСОБА_2 переходить право користування на правах оренди земельною ділянкою, на якій розміщена база відпочинку «Перлина», площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на тих самих умовах і в тому ж самому обсязі, що були у попереднього користувача. Додаткова угода зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14597614 від 22.07.2014 року (а.с. 26, 61-62).

16.09.2014 року ОСОБА_2 подала заяву до відповідача з проханням надати згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,5478 га, відведену для розміщення бази відпочинку «Жемчужина» в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для її подальшого викупу ( а.с. 50).

03.10.2014 року рішенням Мелекінської сільради № 6/32-2037 «Про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для її подальшого викупу гр. ОСОБА_2» надано згоду останній на розробку звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки площею 0, 5478 га, розташованої у АДРЕСА_1, відведеної для розміщення бази відпочинку «Жемчужина» ( а.с. 8).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно ст. 58 Земельного кодексу України до складу земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачано, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 60 Земельного Кодексу України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Згідно ст. 62 Земельного кодексу України у прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється:

а) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод;

б) влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об'ємом понад 1 кубічний метр на добу;

в) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів;

г) застосування сильнодіючих пестицидів.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах встановлюється законом.

У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Згідно статті 88 Водного кодексу України у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає:

- території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями;

- прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів;

- скелі, інші гірські утворення.

Пляжна зона не встановлюється у межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів на земельних ділянках, віднесених до земель морського транспорту, а також на земельних ділянках, на яких розташовані військові та інші оборонні об'єкти, рибогосподарські підприємства.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 85 Водного кодексу України у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Згідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Не можуть передаватись у приватну власність землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом ( п. д ч. 4 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно Порядку продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Тобто, підставою набуття громадянами України права власності на земельну ділянку, що перебуває у державній власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, винесене в межах їх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2014 року рішенням відповідача № 6/32-2037 гр. ОСОБА_2 надано згоду на розробку звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки, відведеної для розміщення бази відпочинку «Жемчужина». На даний час земельна ділянка, на якій розміщена база відпочинку «Жемчужина», площею 0,5478 га, кадастровий номер НОМЕР_1 перебуває у власності Мелекінської сільської ради та надана в оренду третій особі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що саме рішення відповідача про продаж земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Рішення від 03.10.2014 року № 6/32-2037 про надання згоди на розробку звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки передує даний процедурі та не тягне за собою правових наслідків щодо визначення права власності на земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, справа по суті вирішена правильно і підстави для скасування або зміни постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі № 805/435/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 11.06.2015 року.

Головуючий суддя С.В.Жаботинська

Судді: І.А.Васильєва

Е.Г.Казначеєв