Справа № 815/6951/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р. Справа № 815/6951/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Лайн» до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2013р. ТОВ «Блек Сі Лайн» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області та просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.02.2013 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перевірки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем вимог діючого на час спірних правовідносин податкового законодавства, на підставі яких виніс протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2013 року адміністративний позов ТОВ «Блек Сі Лайн» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.02.2013 року №, №.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області 08.11.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права та просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання суду аеляційної інстанції сторони не прибули з невідомих підстав, про дату, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

В період з 17.12.2012 року по 21.12.2012 року, інспекторами-ревізорами ДПІ у Біляївському районі Одеської області ДПС, на підставі наказу від 11.12.2012 року №587 та відповідно до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.79.1 ст.79 ПК України, на підставі службового посвідчення ОД №102376, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Блек Сі Лайн» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із контрагентами ТОВ «Віджі-Буд» та ТОВ «Агачель» за період з 01.04.2012 року по 30.09.2012 року.

За результатами вказаної перевірки посадоми особами відповідача складено акт від 28.12.2013 року №1834/22/37136804, відповідно до якого, встановлено порушення підприємством позивача вимог п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 54 589 грн., в тому числі по періодам: за ІІ квартал 2012 року - 16 853 грн., за ІІІ квартал 2012 року - 37736 грн.; абз. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 51989 грн., у тому числі: за червень 2012 року - 16050 грн., за серпень 2012 року - 35 939 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки, уповноваженою особою відповідача було прийнято податкові повідомлення - рішення від 27.02.2013 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 68236,25 грн., у тому числі: за основним платежем - 54589 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13647,25 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 77983,50 грн., у тому числі: за основним платежем - 51989 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25994,50 грн.

Не погоджуюсь з зазначеними вище рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з протиправності висновків та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання, виникають на підставі господарських договорів. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Згідно зі ст.67 ГК України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

А відповідно до ч.1 ст.262 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 01.06.2011 року між ТОВ «Блек Сі Лайн» (Замовник) та ТОВ «Віджі Буд» (Виконавець) було укладено договір №75 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, відповідно до умов якого (п.1 договору), Виконавець бере на себе зобов'язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем. Замовник бере на себе зобов'язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору.

02.07.2012 року між ТОВ «Блек Сі Лайн» (Замовник) та ТОВ «Агачель» (Виконавець) було укладено ще один договір №14 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, згідно умов якого, Виконавець бере на себе зобов'язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем. Замовник бере на себе зобов'язання прийняти й оплатити ці послуги, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) Виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження реальності здійснених у перевіряємий період операцій між ТОВ «Блек Сі Лайн» та ТОВ «Віджі Буд», ТОВ «Агачель» позивач надав до перевірки та суду 1-ї інстанції копії належним чином оформлених видаткових накладних, актів виконаних робіт, податкових накладних по постачальникам ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель», квитанцій до прибуткового касового ордера.

Так, відповідно до наданих видаткових накладних, ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» передали ТОВ «Блек Сі Лайн» автомобільні запчастини, в яких визначено: автозапчастини по номенклатурі, кількість (шт., комплекти), ціну за 1 штуку (комплект) з ПДВ, суму без ПДВ, суму ПДВ.

Крім того, як видно з цих видаткових накладних, усі автомобільні запчастини приймав особисто директор ТОВ «Блек Сі Лайн» Іванов О.А.

Як слідує з надах позивачем до суду актів виконаних робіт, ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» надають ТОВ «Блек Сі Лайн» послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, в яких вказано загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ, суму ПДВ, загальна вартість робіт з ПДВ. Згідно даних актів виконаних робіт, вказані послуги приймав особисто директор ТОВ «Блек Сі Лайн» Іванов О.А.

Також, судами обох інстанцій по справі встановлено, що усі отримані ТОВ «Блек Сі Лайн» товар та послуги були оприбутковані у встановленому порядку, а саме за отриманий товар та послуги позивачем була здійснена оплата, операції були відображені у податковому обліку та бухгалтерському обліку ТОВ «Блек Сі Лайн», про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордера, кратка рахунку: 01 за 01.01.2011 року - 30.09.2013 року, розрахунково-платіжна відомість за липень 2012 року, картка рахунку: 631 за 01.01.2011 року - 31.03.2013 року, картка рахунку:6442 за 01.03.2013 року - 30.10.2013 року, банківські виписки по рахункам.

Факт же транспортування придбаного позивачем товару від Постачальника до Покупця підтверджується наявними у справі товарно-транспортними накладними та подорожніми листами вантажного автомобіля.

У відповідності до вимог ст.265 ЦК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

А згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Момент виконання обов'язку продавця щодо передачі товару згідно ст. 664 Цивільного кодексу України є: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Таким чином, факт отримання товару документально підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами (накладні) та первинними бухгалтерськими документами подальшої реалізації отриманого товару.

Таким чином, судами обох інстанції беззаперечно встановлено, що підприємством позивача, в даному випадку, було виконано всі зобов'язання, які покладено Цивільним кодексом України за договорами поставки та надання послуг, а саме: прийнято товар (послуги) та сплачено продавцю грошові кошти за отриманий товар (послуги), про що свідчать вищезазначені первинні документи.

При цьому, слід вказати, що суми податку на додану вартість у розмірі 16050 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ «Віджі Буд», та у розмірі 35939 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ «Агачель», були включені позивачем до складу свого податкового кредиту відповідного періоду, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних ТОВ «Блек Сі Лайн», які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за червень та серпень 2012 року.

Також, вартість отриманих від ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» товарів (послуг) у загальному розмірі 259945 грн. позивачем віднесено до складу своїх валових витрат у ІІ - ІІІ кварталах 2012 року, а саме у ІІ кварталі - 80 250 грн., у ІІІ кварталі - 179 695 грн.

Як вбачається зі спірного акту перевірки, підставою для донарахування позивачу ПДВ у сумі 51989 грн. та податку на прибуток у сумі 54589 грн., перевіряючими зазначено, що позивачем у червні та серпні 2012 року нібито було завищено податковий кредит з придбання автозапчастин та послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів на загальну суму 51989 грн. та у 2-3 кварталі 2012 року завищено витрати по операціях з придбання автозапчастин та послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів на загальну суму 259 945 грн. по господарських операціях з ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель», які відповідно до ч.ч.1,2 ст.215, ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Також, як вказано в акті, зазначені операції між ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» із підприємством ТОВ «Блек Сі Лайн» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та продажу товарів. Такі причини можуть бути наявними лише, за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» є виключно чи переважно формування податкового кредиту на адресу контрагентів, в тому числі ТОВ «Блек Сі Лайн».

При чому, вказані вище обставини були встановлені перевіряючими на підставі акту ДПІ у Деснянському районі м. Києва №494/22-5/37415381 від 23.08.2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Віджі Буд» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року» та акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси № 1918/22-5/37760288 від 09.10.2012 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Агачель» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами у період липень-серпень 2012 року», відповідно до висновків яких, встановлено, що: фінансово - господарська діяльність ТОВ «Віджі Буд» здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільної дієздатності ТОВ «Віджі Буд», фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Віджі Буд» та контрагентами - постачальниками є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються правочинами; за результатами проведених заходів не встановлено реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ПП «Агачель» з контрагентами за період липень-серпень 2012 року.

Проте, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, з вищевикладеними висновками відповідача не погоджується, оскільки в цих актах перевірок висновки про відсутність поставки товару та надання послуг за укладеними ТОВ «Блек Сі Лайн» з його контрагентами ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» правочинами фактично ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджені посиланнями на будь-які первинні документи.

Недопустимість таких підходів до проведення перевірок платників податків визнано ДПА України та доведено до відома підпорядкованих підрозділів листом №20289/7/16-1617 від 29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання договорів нікчемними».

Жодних доказів про самостійне дослідження податковим органом обставин укладання договорів ТОВ «Блек Сі Лайн» з його контрагентами ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель», предметів даних правочинів, змісту прав та обов'язків сторін за ними, повноважень фізичних осіб, які від імені суб'єктів господарювання укладали ці правочини, обізнаності суб'єктів господарювання щодо обставин діяльності один одного, дійсних намірів сторін правочину, наявності чи відсутності розумних економічних чинників на укладання правочинів, подальшого руху сплачених ТОВ «Блек Сі Лайн» грошових коштів акт перевірки не містить. При цьому, надані позивачем в ході судового розгляду справи документи підтверджують товарність всіх операцій і правильність податкового обліку ТОВ «Блек Сі Лайн».

Відповідно до приписів ч.1 ст.208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Частиною 1 статті 228 ЦК України також передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Зміст наведеної норми свідчить на користь висновку, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.

Зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого податковий орган посилається як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили.

Фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, є діяння відповідальність за яке передбачено ст.205 КК України.

Таким чином, факт фіктивного підприємства повинен встановлюватися в порядку кримінального судочинства. Доказом же наявності ознак фіктивності може бути тільки вирок суду в кримінальній справі.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього питання викладена і в постанові Вищого адміністративного суду України від 14.06.2012 року №К/9991/29330/12.

Крім того, як видно з акту перевірки, податковим органом зроблений висновок, що ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» нібито здійснювали протиправну діяльність, спрямовану на ухилення від сплати податків, відмивання та легалізацію коштів. При чому, податковий орган встановив, що оскільки актами перевірок вказаних контрагентів позивача не підтверджено наявність надання та отримання послуг, то можна зробити висновок про відсутність та не отримання послуг ТОВ «Блек Сі Лайн» від його контрагентів.

У цих своїх висновках податковий орган вважає, що виконавці послуг (постачальники товару) ТОВ «Блек Сі Лайн» фактично не здійснювали господарської діяльності, а лише документували операції із товаром.

При цьому, актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог норм законодавства, яке б позбавляло ТОВ «Блек Сі Лайн» права на формування податкового кредиту та валових витрат, а також податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Але, ця позиція щодо безтоварності вище досліджених угод про виконання робіт (надання послуг) ТОВ «Блек Сі Лайн» спростовується наявними в матеріалах справи та дослідженими вище копіями первинних та бухгалтерських документів, які мають всі необхідні реквізити, що передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV, п.1 ст. 9 якого встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та що не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача. Тобто дані документи безумовно підтверджують фактичне виконання робіт (надання послуг) надання послуг та поставку і передачу у власність товарів.

Таким чином, визнаючи вищезазначені правочини платників податків нікчемними, податковий орган взагалі нічим не аргументував свій висновок щодо безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат ТОВ «Блек Сі Лайн» відповідними положеннями Податкового кодексу України. При цьому, контрагенти позивача - ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» - склали та належним чином оформили податкові накладні, а отримані роботи (послуги) призначалися для використання у господарській діяльності ТОВ «Блек Сі Лайн», проведені операції були підтверджені відповідними бухгалтерськими та податковими документами.

Як вже зазначалося вище, порядок формування складу витрат та податкового кредиту визначено Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI.

Так, п.138.1 ст.138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.138.2 ст.138 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Правила ж ведення податкового обліку встановлюються виключно ст.11 3акону України 28.12.1994р. № 334/94-ВР, якими, в свою чергу, не встановлено жодних вимог щодо видів та форм документів які мають підтверджувати валові витрати підприємства. Навпаки, цей Закон у якості таких підтверджуючих документів вказує як «розрахункові», «платіжні», так і «інші документі». Тобто, за своїм змістом, вказані норми закону не дозволяють включати витрати підприємства у валові тільки у тому разі, якщо ці витрати взагалі не підтверджені будь-яким документом - ані розрахунковим, ані платіжним, ані іншим документом.

Разом з тим, з встановлених вище обставин та досліджених доказів, вбачається, що у підтвердження правомірності віднесення позивачем до складу витрат суми вартості отриманих від ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» послуг (товарів) у ІІ-ІІІ кварталах 2012 року позивачем були надані усі необхідні, належним чином оформленні первинні документи.

Отже, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшовобгрунтованого висновку, що позивач, в даному випадку, правомірно відніс до складу своїх валових витрат у ІІ-ІІІ кварталах 2012 року витрати з придбання автозапчастин та послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів на загальну суму 259945 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель», що в свою чергу свідчить про безпідставність висновку податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток на суму 54 589 грн.

В свою чергу, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у 2-х примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України). Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

Тобто, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Як встановлено по справі, всі зобов'язання за договорами між ТОВ «Блек Сі Лайн» та ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» були виконані сторонами у повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. При цьому, - ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» задекларували податкові зобов'язання по операціям із ТОВ «Блек Сі Лайн», що у свою чергу, ще раз повністю спростовує висновки акту перевірки щодо нікчемності правочинів та безтоварності господарських операцій.

Таким чином, доводи податкового органу щодо фіктивності підприємницької діяльності, безтоварності господарських операцій, направленості ТОВ «Блек Сі Лайн» або ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» на ухилення від сплати податків, а у зв'язку з цим і нікчемності угод, укладених ТОВ «Блек Сі Лайн» з вказаними підприємствами, до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, і повністю спростовуються матеріалами справи.

Тобто, позивач сформував свій податковий кредит за рахунок взаємовідносин із ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель» з урахуванням положень ст.198 Податкового кодексу України, який містить заборону включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджених податковими накладними.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Блек Сі Лайн» сплатило ціну послуг, зокрема суму податку на додану вартість, отримало податкові накладні від підприємств, що значилися в Єдиному реєстрі підприємств та платників податку на додану вартість.

Отже, судом встановлені обставини, які у своїй сукупності свідчать про безумовну дійсність правочинів, фактичність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Віджі Буд» та ТОВ «Агачель», їх правомірність і прозорість. При цьому, на користь своїх висновків податковий орган не надав жодного доказу і не обґрунтував їх.

До того ж, ще раз необхідно вказати, що згідно з вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), а відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має виключно індивідуальний характер. Тобто, якщо контрагент позивача або його контрагент у 2-й чи 3-й ланках ланцюга, не виконали своїх податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Крім того, відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А згідно ж з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко