Справа № 487/6045/14-а
Суддя: Щербина С. В.
Дата ухвалення: 2014-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/487/219/14
Справа № 487/6045/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.07.2014 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Горта О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі- УПФУ) про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про відмову у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді районного суду та виплатити недоотримані суми довічного утримання, починаючи з 03.06.2013 року по день припинення права на таку виплату.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення вимог в повному обсязі.

В судовому засідання представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 27.07.2009 року отримує щомісячне довічне грошове утримання, згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів". 21.05.2014 року позивач звернувся до УПФУ щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до довідки територіального управління державної судової адміністрації Миколаївської області від 20.05.2014 року, про заробітну плату за посадою судді Заводського районного суду м. Миколаєва станом на 0.01.2009 року. Рішенням начальника УПФУ позивачу було відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання через відсутність передбачених чинним законодавством умов, необхідних для проведення такого перерахунку. Позивач дійшов хибного висновку про те, що норми ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" зумовлюють проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді загальної юрисдикції, оскільки ч. 4 ст. 138 вищевказаного Закону передбачає проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання виключно суддям Конституційного Суду України. У зв'язку з тим, що позивач працював суддею районного суду були відсутні правові підстави для застосування ч. 4 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" для проведення перерахунку грошового утримання. Вважають необґрунтованими посилання позивача на рішення Конституційного Суду від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013, оскільки останнє стосується лише ч. 3 та першого, другого, третього речення ч. 5 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Крім того, позивач звернуся до УПФУ про перерахунок грошового утримання лише 21.05.2014 року, у зв'язку з чим безпідставні його вимоги про здійснення перерахунку саме з 03.06.2013 року, оскільки ст. 138 вищевказаного Закону не визначає дати проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в залежності від дати ухвалення рішення Конституційним судом України. Також, позивач хибно зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці йому виплачується в розмірі 86% грошового утримання судді, так загальний стаж позивача на посаді судді складає 20 років 5 місяців 3 дні, та розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається у розмірі 84%, відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 та розпорядження №163228 від 25.06.2013 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Як встановлено судом, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 11.06.2009 року №2516-VI ОСОБА_1 та наказом №11 від 20.07.2009 року голови Заводського районного суду м. Миколаєва звільнений у відставку з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва з 27.07.2009 року та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

21.05.2014 року позивач звернувся до УПФУ із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013 та довідки управління державної судової адміністрації в Миколаївській області №7/1-642/14 від 20.05.2014 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої з 01.01.2014 року збільшився розмір посадового окладу судді районного суду, який працює на відповідній посаді.

Рішенням УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва №90 від 22.05.2014 року ОСОБА_1 Було відмовлено і перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, пов'язаного із зміною розміру грошового утримання діючих суддів, через відсутність передбачених чинним законодавством умов, необхідних для проведення таких перерахунків, відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", оскільки передбачено проведення перерахунку довічного грошового утримання лише суддям Конституційного Суду України.

Спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту судді є Закон України "Про судоустрій та статус суддів".

Згідно п. 1 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 року (далі - Закон №2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно (з урахуванням ст. 12 ЗУ "Про державний бюджет на 2012 рік" від 22.12.2011 року №4282-VI).

Відповідно до ч. 5 ст. 138 Закону №2453-VI у редакції Закону України від 08.07.2011 року "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668 -VI передбачалось, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про науку і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутату України", "Про державну службу" припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та т.п.) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013 (щодо змін умов виплати пенсій та щомісячного довічного утримання суддів у відставці) визнано, що норми ст. 138 Закону №2453-VI в редакції Закону №№3668 -VI, не відповідають Конституції України (є неконституційними) і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього ж рішення.

Так, Конституційний Суд України зазначив, що підлягають застосуванню частини 1, 2 ст. 138 Закону №2453-VI у редакції Закону №3668 -VI, як такі, що не суперечать Конституції України, ч. 3 ст. 138 Закону №2453-VI у редакції Закону №3668 -VI, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість підлягає застосуванню ч.3 ст. 138 Закону №2453-VI в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання". Перше, друге, третє речення ч. 5 ст. 138 Закону №2453 у редакції Закону №3668, що суперечить Конституції, не підлягають застосуванню, як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення ч. 5 ст. 138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку" та четверте речення ч. 5 ст. 138 Закону №2453 зі змінами, внесеними Законом №3668 , а саме: "Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Дія ст. 2 Закону №3668 не поширюється на Закон №2453. Дія абзацу другого п. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668 не поширюються на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013, зокрема, зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення суді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зміст ст. 138 Закону №2453 в редакції, яка діє внаслідок прийняття рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року, чітко та однозначно встановлює співвідношення та залежність розміру місячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді і є достатньою підставою для зміни розміру відповідного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно частин 1, 2 ст. 129 Закону №2453 суддівська винагорода регулюється цим законом і складається з посадового окладу та доплат до нього за: 1. вислугу років, 2. перебування на адміністративній посаді в суді, 3. науковий ступінь, 4. робота, яка передбачає доступ до державної таємниці і це поняття є комплексним, а перелік зазначених складових є сталим та вичерпаним.

Крім того, у відповідності до ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Тобто, всі нормативні акти оприлюднюються та є загальнодоступними. Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.69 КАСУ України, доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що право позивача на здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді було порушено неправомірними діями УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва та підлягає судовому захисту, шляхом зобов'язання УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді на посаді судді районного суду та виплатити недоотримані суми довічного утримання, починаючи з 03 червня 2013 року.

Згідно статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Твердження в судовому засіданні представника УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва щодо відсутності у позивача права на перерахунок пенсії згідно ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. ст. 3, 17 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів та єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності суддів, єдиним статусом суддів, єдиним порядком організаційного забезпеченості діяльності суддів, фінансування суддів виключного з Державного бюджету України.

При цьому, судді, що працюють або працювали у системі судів загальної юрисдикції, не повинні ставитись у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, в тому числі нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно з суддями Конституційного Суду України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею та документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 159, 161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до розміру заробітної плати працюючого судді на посаді судді районного суду та виплатити недоотримані суми довічного утримання, починаючи з 03 червня 2013 року по день припинення права на таку виплату.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та порядок, передбачений ст.186 КАС України.

Суддя: С.В. Щербина