Справа № П/811/2909/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2015 рокусправа № П/811/2909/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня по справі за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 серпня 2014 року №006491704 про визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 27 809,63 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 6 952,41 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року по справі №П/811/2909/14 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, а отже позивач повинен був його відобразити у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб і самостійно сплатити податок з цього доходу.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року по справі №П/811/2909/14, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Позивач в судове засідання не прибув, про причини не прибуття не повідомив.

Представник відповідача надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, оскільки вважає, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з дотриманням матеріальних та процесуальних норм права, і оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства, а отже не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 липня 2014 року посадовими особами Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості, за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки податковим органом було складено Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 15 липня 2014 року №90/1740/НОМЕР_1, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 пп. 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пп.164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобо'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що перевіряється, на загальну суму 27 809,63 грн. (а.с.8-11)

На підставі висновків вказаного Акта перевірки податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № від 15 серпня 2014 року, яким позивачеві нараховано грошове зобов'язання на загальну суму 34 762,04 грн. (із них за основним платежем - 27 809,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 952,41 грн.) (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" укладено кредитний договір № 432/30-ФО1, на умовах якого споживачеві надано кредит в сумі 52 129,12 доларів США (а.с.27-33).

14 березня 2013 року ПАТ "Укрсоцбанк" надіслало на адресу позивача повідомлення №10/-186/96-3394 про анулювання заборгованості у сумі 164 935,48 грн. за кредитним договором №432/30-ФО1 від 26 червня 2008 року. Згідно матеріалів справи, таке повідомлення отримано позивачем особисто 22 березня 2013 року (а.с. 25).

У зазначеному листі кредитор звернув увагу позивача на тому, що згідно підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми анульованого боргового зобов'язання та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації покладається на позичальника - ОСОБА_1

При цьому ПАТ „Укрсоцбанк" відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за І квартал 2013 року нарахований та виплачений ОСОБА_1 дохід на суму 164 935,48 грн (а.с. 24,58).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач зобов'язаний був до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним та сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації, а тому відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог виходячи з наступного.

Доходом з джерелом його походження з України - є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп.162.1.1, 162.1.3 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податків є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

Згідно з абзацом "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

На підставі п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов'язані, зокрема: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

У відповідності до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно п. 177.6 ст. 177 ПК України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного зазначає, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ОСОБА_1, отримала у 2013 році додаткове благо у вигляді анульованої заборгованості за кредитним договором в сумі 164 935,48грн., оскільки ПАТ "Укрсоцбанк" повідомив позивача шляхом надання повідомлення ОСОБА_1 від 14.03.2013 року за № 10/-186/96-3394 під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу, а також ПАТ "Укрсоцбанк" включило суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку - ОСОБА_1, але позивач самостійно не сплатив податок з доходу, отриманого як додаткове благо, та не подав до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області податкову декларацію, як фізична особа за 2013 рік.

Доводи апелянта стосовно того, що після погашення заборгованості за кредитним договором він не отримував доходу, а навпаки зазнав збитків, суд розцінює критично, оскільки дана позиція апелянта не узгоджується, зокрема, з приписами вищенаведеного абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2ст.164 Податкового кодексу України. Як вбачається зі змісту даної норми, законодавець не визначає, з яких сум складається сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, та чи має значення для висновку про отримання платником податку додаткового блага обсяг понесених боржником за кредитним договором витрат. Отже, як чітко зазначено у приведеній нормі Податкового кодексу України, доходом платника податку, отриманим як додаткове благо, є сума боргу, анульованого кредитором за самостійним рішенням, та виключенням з цього правила є лише застереження щодо рішень кредитора, пов'язаних з процедурою банкрутства.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача на те, що прощення кредитором суми несплачених позичальником відсотків за користування кредитом не можуть вважатися доходом такого позичальника, а оподаткуванню підлягає лише сума анульованого кредитором „тіла кредиту". Так, Податковий кодекс України при визначенні доходу, отриманого платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором, не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки, нараховані за користування кредитом.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов'язок відображення боржником у річній податковій декларації доходу у вигляді суми анульованого кредитором боргу та відповідно його сплаті до бюджету виникає у разі повідомлення кредитором боржника про анулювання боргу, а також факт включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня по справі № П/811/2909/14 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня по справі № П/811/2909/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай