Справа № 805/945/15-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 р. Справа №805/945/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

час прийняття постанови: 13 година 30 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І.за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В.;

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - Захарчук А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області № 0 від 02.03.2015 року, яким збільшено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 25 830,00 грн., в тому числі за основним платежем 17 220,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8 610,00 грн.

Позивач вказує на реальність господарських відносин з ТОВ "Інтеграл-Мир", а також на те, що придбаний у вказаного контрагента товар (нафтопродукти) було в подальшому використано позивачем у власній господарській діяльності - здійсненні вантажних перевезень автомобільним транспортом, що підтверджується відповідними первинними документами. Зазначає про безпідставність висновків акту перевірки.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про обставини, встановлені перевіркою, зокрема про те, що позивачем не було надано відповідачу товарно-транспортних накладних, доказів на підтвердження місця зберігання паливно-мастильних матеріалів, придбаних згідно податкової накладної №4 від 04.11.2014 року, відсутність актів списання використаного у господарській діяльності дизельного палива та відсутність сертифікатів відповідності на таке паливо.

З'ясувавши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 22.06.2006 року та має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягом з ЄДРПОУ та з 02.04.2009 року зареєстрований в якості платника податку на додану вартість, що підтверджується відповідним свідоцтвом № 100220078 від 02.04.2009 року.

Відповідачем, на підставі п.п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за листопад 2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт № 79/17/НОМЕР_1 від 26.02.2015 року.

У вказаному акті зазначено про те, що дані камеральної перевірки свідчать про заниження суми податкоових зобов'язань, заявлених у податковій декларації з податку на додану вартість № від 18.12.2014 року за листопад 2014 року на 17 220,00 грн. (по взаємовідносинах з ТОВ "Інтеграл-Мир") та відповідальність платника, передбачену п. 123.1 ст. 123, п. 47.1 ст. 47, п. 58.4 ст. 58 та п.54.3.4 ст. 54 ПК України. Крім цього зазначено про те, що угоди поставки є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону і такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вказано про те, що позивачем неправомірно включено до податкового кредиту податкові накладні з веденням господарської діяльності за нікчемними правочинами з ТОВ "Інтеграл-Мир" у листопаді 2014 року на суму 17 220,00 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено спірне податкове повідомлення-рішення № від 02.03.2015 року яким збільшено позивачу грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17 220,00 гривень та нараховано 8 610,00 гривень штрафних санкцій.

Щодо реальності господарської операції з ТОВ "Інтеграл-Мир" суд зазначає про наступні обставини.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2. ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарі в/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно дост. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Згідно з п. 201.6 ст.201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Між позивачем та ТОВ "Інтеграл-Мир" було укладено договір поставки нафтопродуктів № 03/11-14 від 03.11.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ "Інтеграл-Мир" зобов'язалось передати у погоджені строки, а позивач прийняти та оплатити нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується у накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару. Номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки та зазначаються у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар.

Факт поставки та передачі товару за зазначеним договором від ТОВ "Інтеграл-Мир" до позивача підтверджується відповідними товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів № 78 від 04.11.2014 року, за якою вантаж одержав особисто позивач, податковою накладною №4 від 04.11.2014 року на суму 103 320,00 грн. (з яких 17 220,00 грн. ПДВ), виписаною ТОВ "Інтеграл-Мир", видатковою накладною № 7 від 04.11.2014 року.

Суму ПДВ відповідно до вищевказаної податкової накладної позивач у податковій декларації з ПДВ за листопад 2014 року включив до складу податкового кредиту з ПДВ, що сторонами не заперечується.

Факт здійснення оплати за отриманий від ТОВ "Інтеграл-Мир" товар на підставі вказаних первинних документів та рахунку на оплату №2 від 03.11.2014 року підтверджується платіжними дорученнями № 101 та 114 від 03.11.2014 року на суму 100 000,00 грн. та 3 320,00 грн., а також відповідними виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується сторонами.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами видом діяльності позивача за КВЕД є 49.41 "вантажний автомобільний транспорт".

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ "Інтеграл-Мир" товар було використано позивачем у власній господарській діяльності зі здійснення вантажних перевезень автомобільним транспортом.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на ім'я позивача, якими були здійснені відповідні перевезення, акт на списання паливно-мастильних матеріалів № 11, договори надання послуг з перевезення, рахунки-фактури, податкові накладні, акти приймання наданих послуг з перевезення вантажів, подорожні листи вантажного автомобіля, що були укладені та підписані позивачем з контрагентами та докази оплати за надані послуги

Отже, вказаними первинними документами підтверджено подальше використання у власній господарській діяльності позивача нафтопродуктів, отриманих позивачем від ТОВ "Інтеграл-Мир" у листопаді 2014 року.

Щодо посилання відповідача на відсутність сертифікатів на паливно-мастильні матеріали та відсутність доказів щодо місця зберігання паливно - мастильних матеріалів суд зазначає про те, що сама по собі відсутність сертифікатів може дати підставу позивачу не приймати товар, поставлений ТОВ "Інтеграл-Мир" та заявляти відповідні претензій, а не свідчить про нереальність господарської операції. Враховуючи, що основним видом діяльності позивача є здійснення вантажних перевезень автомобільним транспортом та приймаючи до уваги надання позивачем доказів здійснення такої діяльності суд робить висновок про існування у позивача відповідних засобів зберігання паливно-мастильних матеріалів, що є необхідними для здійснення основного виду діяльності позивача у відповідних обсяг та у обсязі поставленого ТОВ "Інтеграл-Мир" товару.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України).

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Суд зазначає, що наданими позивачем первинними документами підтверджено реальність господарських операцій з ТОВ "Інтеграл-Мир" у листопаді 2014 року та правомірність включення суми ПДВ в розмірі 17 220,00грн. до податкового кредиту за вказаний період.

Враховуючи викладене, спірне податкове повідомлення - рішення № 0 від 02.03.2015 року прийнято відповідачем необгрунтовано, протиправно та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача сплачений ним квитанцією від 04.03.2015 року судовий збір в сумі 182,70 грн.

Керуючись ст. ст. 75, 77-79, 138-139, 193, 198, 201 Податкового кодексу України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163,167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов фізичної особи - підприємеця ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області № 0 від 02.03.2015 року, яким збільшено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 25 830,00 грн., в тому числі за основним платежем 17 220,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8 610,00 грн. - задовольнити повністю.

Податкове повідомлення - рішення Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Донецькій області № 0 від 02.03.2015 року, яким збільшено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 25 830,00 грн., в тому числі за основним платежем 17 220,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8 610,00 грн. - скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь М фізичної особи - підприємеця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 02 червня 2015 року.

Постанова складена у повному обсязі 08 червня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.