Справа № 807/2499/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2015 рокум. Ужгород№ 807/2499/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С. А.

при секретарі судових засідань - Нагорна Л.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Стойко П.М.

представника відповідача - не з'явився,

треті особи - не з'явились,

представник третіх осіб - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Прокурора міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурора міста Ужгорода звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування п.п. 1.5-1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання №1325 від 29.05.2014 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Прокуратурою міста Ужгорода проведено перевірку порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів з питань дотримання Ужгородською міською радою вимог земельного законодавства при прийнятті п.п. 1.5-1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання №1325 від 29.05.2014року.

За результатами проведеної перевірки було встановлено, що п.п. 1.5-1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання №1325 від 29.05.2014 про надання дозволів на розробку проектів відведення земельних ділянок загальною площею 0,0215 га, розташованих по АДРЕСА_2-5 з подальшою передачею їх в оренду, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, прийняті з порушенням чинного законодавства та не у межах та спосіб наданий відповідачу Конституцією України та відповідними законами.

В судовому засіданні представник позивача даний адміністративний позов підтримав та просив суд задовольнити його повністю з підстав викладених ним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду даної адміністративної справи, однак надіслав на адресу суду письмові заперечення та просив суд у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю з наступних підстав.

Характерною особливістю набуття суб'єктивного права власності на землю громадянами і юридичними особами є те, що для виникнення права власності на земельну ділянку не достатньо лише одного юридичного факту, а має бути юридичний склад, з яким закон пов'язує настання, зміну і припинення правовідносин власності на землю. Це означає, що прийняття органами місцевого самоврядування чи державної влади рішення про передачу земельної ділянки у власність, або ж укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки не призводить до появи нового власника землі, якщо не будуть виконані інші юридичні дії щодо формування земельної ділянки як об'єкта права власності, виготовлення, видачі і реєстрації документа про право власності на землю.

Ужгородською міською радою прийнято рішення про надання дозволів на розробку проекту землеустрою. При прийнятті даного рішення у міської ради не було підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Даним рішенням був наданий лише дозвіл на розробку проекту відведення і лише після його виготовлення може розглядатися питання про надання земельної ділянки в оренду.

Таким чином відповідач діяв в межах та у спосіб встановлений чинним законодавством на момент виникнення спірних правовідносин, а тому у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

Представник третіх осіб та треті особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце судового розгляду даної адміністративної справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. ст. 10, 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи Прокуратурою міста Ужгорода проведено перевірку порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів з питань дотримання Ужгородською міською радою вимог земельного законодавства при прийнятті п.п. 1.5-1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання №1325 від 29.05.2014 року.

Згідно проведеної перевірки позивачем було з'ясовано, що пунктом 1.5 рішення оскаржуваного позивачем рішення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0045 га, розташованої по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її в оренду, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Підставою прийняття вказаного рішення, слугувала заява підприємця про надання земельної ділянки для обслуговування будівель торгівлі за вказаною адресою та рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/20819/13-ц від 15 січня 2014 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на торгову будівлю під позицією АДРЕСА_1, що підтверджується копією згаданого рішення суду, що міститься в матеріалах справи.

Згідно зазначеного судового рішення на земельній ділянці розташований об'єкт нерухомості площею 21,7 м2.

З аналогічних підстав, згідно п. 1.6 оскаржуваного позивачем рішення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0035 га, розташованої по АДРЕСА_4 з подальшою передачею її в оренду, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; п. 1.7 рішення відповідача громадянці ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0045 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_2, п. 1.8 даного рішення відповідача громадянці ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0040 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_5, п. 1.9 цього оскаржуваного рішення відповідача громадянці ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0050 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_3

Як встановлено судом, для прийняття оскаржуваних пунктів рішення щодо третіх осіб, яким надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх в оренду слугувала заява громадян та відповідні судові рішення про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Одночасно встановлено, що документи які підтверджують право власності на зазначені у рішенні об'єкти нерухомості, а саме будівель торгівлі по АДРЕСА_1 у зазначених громадян як на час прийняття відповідачем даного рішення, так і на момент розгляду даної справи судом у відповідача були відсутні, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оригінали яких наявні в матеріалах даної адміністративної справи.

Крім цього, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.10.2014 року, яке міститься в матеріалах даної справи, справи рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2014 року скасовано та ухвалено нове, згідно якого у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено повністю.

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 2 ст. 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 даної статті ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже в даному випадку законодавець чітко визначив, що згідно даної норми ЗК України орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і лише дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

В той же час як видно з самого оскаржуваного рішення відповідач в пункті 1 даного рішення вирішив питання не тільки щодо надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок але і зазначив та вирішив, з подальшою передачею їх в оренду що не відповідає вимогам ст. 123,124 ЗК України.

Ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. 2. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. 3. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

В даному випадку доказів що будівлі торгівлі належать третім особам в матеріалах справи відсутні, а тому в даному випадку передача в оренду третім особам земельної ділянки в оренду повинні відбуватися у відповідності до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України.

Земельні торги не проводяться також при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, якими чітко передбачено порядок передачі земельних ділянок за результатами проведення земельних торгів, який відповідачем в даному випадку дотримано не було, оскільки відповідачем вирішено питання не тільки щодо надання третім особам права на розробку проекту відведення земельних ділянок, а фактично вирішено і питання щодо передачі їх в оренду всупереч вищевказаним нормам ЗК України.

Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення Ужгородська міська рада вийшла за межі своїх повноважень, порушивши ряд вимог законодавства в частині подальшої передачі земельних ділянок в оренду для комерційних цілей без наявності для цього всіх необхідних документів, зокрема і правовстановлюючих документів які б підтверджували факт реєстрації права власності за третіми особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 9 КАС України, передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляд справи суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування заперечення проти адміністративного позову, які б спростовували доводи позивача в даній адміністративній справі, а матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваних пунктів рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання № 1325 від 29.05.2014 р «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» норм Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі".

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що даний позов є обгрунтований і такий, що підлягає до задоволення, а пункти 1.5, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання № 1325 від 29.05.2014 р. слід визнання протиправними та скасувати їх.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Прокурора міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протипраним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1.5, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9 рішення 22 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання № 1325 від 29.05.2014 р.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

СуддяC.А. Гебеш