Справа № 2а-14605/11/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/9991/19935/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Кохан О.С.,

представника позивача Української Т.О.,

представника відповідача Жданової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 по справі №2а-14605/11/2070 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів до Публічного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» про зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012, у задоволенні позовних вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів до Публічного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів 15.03.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 18.04.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпунктів 1.20.1, 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, статей 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до приписів статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну позивача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Харкові її правонаступником - Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Євроцемент-Україна» з питань правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2011 року по правовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріоніт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД».

Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 5927831,00грн.

Фактичною підставою для висновку про порушення відповідачем вимог податкового законодавства стало включення товариством до складу податкового кредиту у липні 2011 року сум ПДВ, що були нараховані на вартість придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріоніт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД» природного газу по ціні 3006,83грн. за тис.м.куб., яка, на думку позивача, перевищує рівень звичайних цін на даний товар.

За результатами перевірки Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові складено акт від 23.09.2011 №2031/45-011/00293060 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.10.2011 №, яким відповідачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8891746,50грн., в тому числі за основним платежем 5927831,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2963915,50грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 05.10.2011 № Державною податковою адміністрацією в Харківській області було прийнято рішення від 25.10.2011 №4764/10/25-103, згідно з яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення відкликано, та зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у місті Харкові звернутися до суду з позовом про збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), утому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до положень розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України стаття 39 Податкового кодексу України набрала чинності з 01.01.2013, пунктом 8 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень передбачено, що до 01.01.2013 для визначення звичайної ціни застосовується пункт 1.20. статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Згідно з підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові прийнято за звичайну ціну на природний газ у липні 2011 року ціну в розмірі 1150,00грн., яка склалася в рамках поставки природного газу Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго-сервісна компанія «Еско-Північ» на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Октоген», який, у свою чергу, є постачальником Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріоніт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД».

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, умови зазначених поставок не можуть вважатися співставними, оскільки Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові не досліджувались питання кількості (обсягу) товарів за правочинами, що були вчинені при поставці товару в кожній окремій ланці, питання строків виконання зобов'язань за цими правочинами, питання умов платежів, ані будь-які інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну товару.

Отже, при визначенні рівня звичайних цін на природний газ у липні 2011 року податковий орган діяв не у спосіб, передбачений законом при визначенні ціни, оскільки не використовував інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах, статистична оцінка рівня цін не проводилась.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у місті Харкові не доведено вартості придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріоніт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД» природного газу відносно рівня звичайних цін, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 55, 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 по справі №2а-14605/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв