Справа № 1570/2700/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/42647/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2013 року, -

встановив:

У квітні 2012 року ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило:

визнати протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, які полягли у поверненні листом від № 061-08/230-1054 від 16.02.2012 без виконання довідок Господарського суду Одеської області від 16.01.2012 № 35/17-2011-2413 про повернення з Державного бюджету на його користь державного мита в сумі 3468, 20 грн., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236 грн.

зобов'язати Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області повернути на його користь з Державного бюджету України державне мито у розмірі 3468,20 грн., сплачене згідно платіжного доручення № 6605 від 16.11.2011 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236 грн., сплачені згідно платіжного доручення № 6604 від 16.11.2011.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 24 листопада 2011 року позовну заяву ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» повернуто без розгляду.

Згідно платіжних доручень № 6604 та № 6605 від 16.11.2011 позивачем при зверненні до суду із цим позовом було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236 грн. та державне мито в сумі 3468, 20 грн., відповідно.

16.01.2012 Господарським судом Одеської області ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» видано довідки 16.01.2012 № 35/17-2011-2413 про повернення з Державного бюджету на його користь державного мита в сумі 3468, 20 грн., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236 грн.

Звернувшись до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області із заявою від 31.01.2012 про повернення сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та вказаними довідками, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» листом від № 061-08/230-1054 від 16.02.2012 отримало відмову. Така відмова обґрунтована відсутністю правових підстав для повернення коштів з посиланням на те, що пункт 2 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»№ 7-93 від 21.01.1993, на який йде посилання у довідках, виключено згідно із Законом України «Про судовий збір», що набрав чинності 01.11.2011. Також вказано про втрату чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1258 від 21.12.2005 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів», на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1224 від 30.11.2011 «Про внесення зміни до пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для створення Національного культурно-мистецького та музейного комплексу «Мистецький арсенал», та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відмовляючи ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» у поверненні сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За містом статей 44,45 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону № 2539-ІІІ від 21.06.2001, судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів, заяви про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих документів на примусове виконання рішень третейських судів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Правові засади повернення державного мита регулювалися Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993, за змістом пункту 2 статті 2 якого державне мито справляється із позовних заяв і заяв кредиторів у справах про банкрутство, що подаються до господарських судів, та апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 8 Декрету сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках повернення заяви (скарги) або відмови в її прийнятті, а також відмови державних нотаріальних контор або виконавчих комітетів міських, селищних і сільських Рад народних депутатів у вчиненні нотаріальних дій.

Механізм здійснення оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ визначав Порядок оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1258 від 21.12.2005, за змістом пункту 13 якого повернення коштів, внесених для оплати витрат, здійснюється у випадках та у розмірі, передбачених процесуальним законодавством, шляхом їх перерахування на рахунок платника, відкритий в установі банку, грошового переказу через іншу фінансову установу або відділення поштового зв'язку після звернення особи.

Повернення зазначених коштів здійснюється у порядку, передбаченому для повернення державного мита (судового збору).

01.11.2011 набрав чинності Закон України «Про судовий збір», яким врегульовані правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Пунктами 2, 7 статті 10 цього Закону внесено зміни до таких законодавчих актів України:

у Господарському процесуальному кодексі України у статті 44:

слова «витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу» виключено;

доповнено частиною другою такого змісту: «Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом».

статтю 45 виключено.

У Декреті Кабінету Міністрів України «Про державне мито»:

пункти 1 і 2 статті 2 виключено.

у частині першій статті 8:

у пункті 2 слова «повернення заяви (скарги) або відмови в її прийнятті, а також» виключено.

Тобто, на час звернення ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» до господарського суду із згаданим позовом, ні державне мито ні витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не відносились до судових витрат, які підлягали сплаті за його подання до суду.

Щодо повернення судового збору слід зазначити, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Вищий господарський суд України у інформаційному листі № 01-06/869/2012 від 05.07.2012 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» у пункті 2 звернути увагу господарських судів на те, що повернення сплачених (до набрання Законом України «Про судовий збір» чинності або помилково - після набрання ним чинності) сум державного мита, то воно здійснюється з підстав і в порядку, визначеному Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 № 15.

Враховуючи, що суми державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу були сплачені позивачем після набрання чинності Законом України «Про судовий збір», у Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області були відсутні правові підстави для їх повернення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відмовляючи ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» у поверненні сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З таким висновком погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 КАС України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: