Справа № 808/9001/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/14825/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Бухтіярова І.О.
Лосєв А.М.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р.

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 р.

у справі № 808/9001/13-а

за позовом Іноземного підприємства «Торговий дім ЕПК-Запоріжжя»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень - рішень

В С Т А Н О В И В :

Іноземне підприємство «Торговий дім ЕПК-Запоріжжя» (далі - позивач, ІП «Торговий дім ЕПК-Запоріжжя») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя) про скасування податкових повідомлень - рішень.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано прийняте ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013 в частин визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем у сумі 652632,50 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 75616,51 грн. Визнано протиправним та скасовано прийняте ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013 в частин визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 472371,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 79174,75 грн. Визнано протиправним та скасовано прийняте ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013 р. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 р. постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 р. в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя проведено планову виїзну перевірку ІП «Торговий дім ЕПК-Запоріжжя» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.07.2010 - 31.12.2012р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 - 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт від 21.10.2013р. № 90/22-01/35300916.

В акті перевірки зазначено порушення: пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 7.3.6. пункту 7.3 статті 7, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 741708 грн.; пункту 1.3. статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпунктів 7.4.1., 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14, пункту 198.6, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.4, пункту 201.6, пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого: завищено від'ємне значення суми податку на додану вартість у загальній сумі 192737 грн.; завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у загальній сумі 706583 грн.; занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет у загальній сумі 591513 грн.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № від 08.11.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем у сумі 741708 грн. і штрафними (фінансовим) санкціями у розмірі 102100,25 грн., податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 472388 грн. і штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 79178,75 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 08.11.2013, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 192737 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали частково обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «СПВ «Плюс», ПП «Позітрон» , ПП «БТТ-Сервіс» та ТОВ «Томіріс ЛТД» укладалися договори поставки.

Виконання зазначених договорів підтверджено належним чином складеними первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними. Розрахунки за отримані товари проводилися у безготівковій формі.

Таким чином, позивачем реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентами, що підтверджено належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Також судами встановлено, що позивачем до складу витрат по рядку 04.1 Декларації «Витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у 04.11» віднесено витрати від операцій з векселями у сумі 84465 грн., у тому числі: 2010 року на суму 84465 грн., у зв'язку з чим позивачем отримано збиток у розмірі 33786 грн.

При цьому вексель отримано позивачем 15.02.2010 р., а його продаж на користь ПАТ «Альтана Капітал» здійснено 23.02.2010 р. Витрати від вказаної операції, а також збитки, відображені у податковій декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року. Податкова декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року була подана позивачем 11.05.2010 р., тобто у межах граничного строку подання податкової декларації, уточнюючі розрахунки до неї не подавались.

Відповідно до пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи те, що граничним строком подання декларації було 11.05.2010 р. та відповідно з 12.05.2010 р. почався перебіг строку тривалістю 1095 днів, передбаченого пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України для можливості визначення податкових зобов'язань контролюючим органом, та перебіг якого закінчився станом на дату прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення в частини визначення податкових зобов'язань з прибутку іноземних підприємств за операцію з векселем, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач вважається вільним від сплати грошового зобов'язання.

В частині відмови в задоволенні позову ІП «Торговий дім ЕПК-Запоріжжя» сторонами рішення першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області відхилити.

2.Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2014 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді І.О. Бухтіярова

А.М. Лосєв