Справа № 2а-5088/11/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. Справа № 9104/5428/12

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Червонограді на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року у справі за позовом Комунального підприємства "Червонограджитлокомунсервіс" до Державної податкової інспекції у м. Червонограді про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

КП "Червонограджитлокомунсервіс" 05.05.20011року звернулось до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Червонограді та , з врахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ від 08.04.2011 року № , а також визнати протиправними дії ДПІ по розподілу та спрямуванню сум, сплачених КП "Червонограджитлокомунсервіс" платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежу, вказаних в платіжних дорученнях № 467 від 26.02.2009р. яким сплачено 73500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за січень 2009 року"; № 233 від 30.03.2009р. яким сплачено 2000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 234 від 30.03.2009р. яким сплачено 3000 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 244 від 01.04.2009р. яким сплачено 9000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 919 від 01.04.2009р. яким сплачено 3000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 253 від 07.04.2009р. яким сплачено 1567,61 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 983 від 10.04.2009р. яким сплачено 5000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 113 від 14.04.2009р. яким сплачено 1217,63 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 270 від 16.04.2009р. яким сплачено 3875,89 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 286 від 24.04.2009р. яким сплачено 1570,30 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1145 від 24.04.2009р. яким сплачено 24500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 288 від 24.04.2009р. яким сплачено 5500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1151 від 27.04.2009р. яким сплачено 75000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1161 від 28.04.2009р. яким сплачено 29000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 301 від 29.04.2009р. яким сплачено 18300,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 303 від 30.04.2009р. яким сплачено 16600,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1116 від 30.04.2009р. яким сплачено 11900,00 гри. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1176 від 30.04.2009р. яким сплачено 12000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; та зобов'язати зарахувати вказані суми згідно їх призначення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, самостійно визначивши та перерахувавши суми податку на додану вартість, виконав своє зобов'язання зі сплати цих податків за визначений ним у платіжних документах період і це виключає застосування штрафних санкцій на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № від 08.04.2011 р. в частині зобов'язання сплати штраф в розмірі 22363,35 грн. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Червонограді по розподілу та спрямуванню сум, сплачених КП "Червонограджитлокомунсервіс" платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежу, вказаних в платіжних дорученнях, а саме: платіжне доручення № 467 від 26.02.2009р. яким сплачено 73500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за січень 2009 року"; платіжне доручення № 233 від 30.03.2009р. яким сплачено 2000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; платіжне доручення № 234 від 30.03.2009р. яким сплачено 3000 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; платіжне доручення № 244 від 01.04.2009р. яким сплачено 9000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 919 від 01.04.2009р. яким сплачено 3000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 253 від 07.04.2009р. яким сплачено 1567,61 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 983 від 10.04.2009р. яким сплачено 5000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 113 від 14.04.2009р. яким сплачено 1217,63 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 270 від 16.04.2009р. яким сплачено 3875,89 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 286 від 24.04.2009р. яким сплачено 1570,30 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; платіжне доручення № 1145 від 24.04.2009р. яким сплачено 24500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року" та зобов'язати зарахувати вказані суми згідно їх призначення. В решті позовних вимог відмовити.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в частковому задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що останній діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства -п.87.9 ст.87 ПК України, згідно якого у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки чинним на момент погашення податкових зобов'язань визначених у податкових декларації з податку на додану вартість за січень-березень 2009 року законодавством не було передбачено повноважень органу державної податкової служби погашати податковий борг при цьому змінюючи призначення платежу, відповідач без достатніх на те правових підстав, частково зарахував суму сплачену позивачем в погашення податкового боргу, який був сплачений.

Щодо своєчасності сплати решти суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного в податкових деклараціях за січень-березень 2009 року, в розмірі 348 512,00 грн., то платником податку не надано доказів своєчасної сплати такої, а тому органом державної податкової служби правомірно застосовано штрафні санкції в розмірі 69 702,40 грн.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та під ставність позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині зобов'язання сплатити штраф в розмірі 22 363,35 грн., а також про визнання неправомірними дій ДПІ по розподілу та спрямуванню сум, сплачених КП "Червонограджитлокомунсервіс" платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежу, вказаних в платіжних дорученнях № 467 від 26.02.2009р. яким сплачено 73500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за січень 2009 року"; № 233 від 30.03.2009р. яким сплачено 2000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 234 від 30.03.2009р. яким сплачено 3000 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 244 від 01.04.2009р. яким сплачено 9000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 919 від 01.04.2009р. яким сплачено 3000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 253 від 07.04.2009р. яким сплачено 1567,61 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 983 від 10.04.2009р. яким сплачено 5000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 113 від 14.04.2009р. яким сплачено 1217,63 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 270 від 16.04.2009р. яким сплачено 3875,89 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 286 від 24.04.2009р. яким сплачено 1570,30 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1145 від 24.04.2009р. яким сплачено 24500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року" та зобов'язання зарахувати вказані суми згідно їх призначення, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що за результатами перевірки своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання до бюджету, ДПІ у м. Червонограді Львівської області складено акт за № 276/74/15-016/3166100 від 08.04.2011 року та прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.04.2011 року за № , яким на підставі ст.126 ПК України за затримку більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання в сумі 460 328 грн. 77 коп., позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 92 065 грн. 75 коп.

Як вбачається з акту перевірки, податковий борг з податку на додану вартість в сумі 460 328 грн. 77 коп., визначений в податкових деклараціях з податку на додану вартість за січень-березень 2009 року, в тому числі: від 20.02.2009 року № 2580 в сумі 207 381,00 грн., від 20.03.2009 року № 3816 в сумі 219 631,00 грн.; від 21.04.2009 року № 7239 в сумі 33 316,77 грн. сплачено протягом 21 січня - 31 березня 2011 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У відповідності до вимог абзацу 1 пункту 87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, з моменту набрання чинності Податковим кодексом України органи державної податкової служби наділені повноваженнями змінювати призначення платежу.

Однак, суд не може залишити поза увагою наступні обставини справи.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення за № 467 від 26.02.2009р. яким сплачено 73500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за січень 2009 року"; № 233 від 30.03.2009р. яким сплачено 2000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 234 від 30.03.2009р. яким сплачено 3000 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 244 від 01.04.2009р. яким сплачено 9000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 919 від 01.04.2009р. яким сплачено 3000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 253 від 07.04.2009р. яким сплачено 1567,61 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 983 від 10.04.2009р. яким сплачено 5000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 113 від 14.04.2009р. яким сплачено 1217,63 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 270 від 16.04.2009р. яким сплачено 3875,89 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 286 від 24.04.2009р. яким сплачено 1570,30 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1145 від 24.04.2009р. яким сплачено 24500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року", проте органом державної податкової служби було самостійно змінено призначення цих платежів під час перерахування коштів до бюджету, що відображено в акті перевірки.

У відповідності до вимог п.п.7.1.1 п.7.1 ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (чинного на момент виникнення податкового боргу) зазначеної статті джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно п.6 ст.7 Закону України "Про Національний банк України"від 20.05.1999 року за №679-ХІV, з наступними змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно пункту 3.8 даної Інструкції Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати призначення платежу, відповідно до чинного законодавства України на момент погашення податкових зобов'язань визначених у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2009 року, належало виключно платнику, а тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Як передбачено підп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації (що має місце в даному випадку), крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Податкові декларація, у відповідності до підп. "а" підп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього ж Закону, подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, у даній ситуації, календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.5.1 ст.5 згаданого Закону, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків, як передбачено абзацом 1 підп.5.3.1 п.5.3 ст.5 цього ж Закону, зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Таким чином, податковий борг в розмірі 111 816,77 грн. був сплачений платником податків вчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Отже, суд вважає, що оскільки чинним на момент погашення податкових зобов'язань визначених у податкових декларації з податку на додану вартість за січень-березень 2009 року законодавством не було передбачено повноважень органу державної податкової служби погашати податковий борг при цьому змінюючи призначення платежу, відповідач без достатніх на те правових підстав, частково зарахував суму сплачену позивачем в погашення податкового боргу, який був сплачений.

Щодо своєчасності сплати решти суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного в податкових деклараціях за січень-березень 2009 року, в розмірі 348 512,00 грн., то платником податку не надано доказів своєчасної сплати такої, а тому органом державної податкової служби правомірно застосовано штрафні санкції в розмірі 69 702,40 грн.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині зобов'язання сплатити штраф в розмірі 22 363,35 грн., а також про визнання неправомірними дій ДПІ по розподілу та спрямуванню сум, сплачених КП "Червонограджитлокомунсервіс" платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежу, вказаних в платіжних дорученнях № 467 від 26.02.2009р. яким сплачено 73500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за січень 2009 року"; № 233 від 30.03.2009р. яким сплачено 2000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 234 від 30.03.2009р. яким сплачено 3000 грн. з призначенням платежу "ПДВ за лютий 2009 року"; № 244 від 01.04.2009р. яким сплачено 9000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 919 від 01.04.2009р. яким сплачено 3000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 253 від 07.04.2009р. яким сплачено 1567,61 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 983 від 10.04.2009р. яким сплачено 5000,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 113 від 14.04.2009р. яким сплачено 1217,63 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 270 від 16.04.2009р. яким сплачено 3875,89 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 286 від 24.04.2009р. яким сплачено 1570,30 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року"; № 1145 від 24.04.2009р. яким сплачено 24500,00 грн. з призначенням платежу "ПДВ за березень 2009 року" та зобов'язання зарахувати вказані суми згідно їх призначення, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи наведене та підсумовуючи висновки колегія суддів вважає зазначити, що відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Водночас податковий орган має право застосовувати п. 87.9 ст. 87 ПК України тільки до погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності ПК України (після 01 січня 2011 року). До податкового боргу, який виник до 01 січня 2011 року, норми ПК України не застосовуються.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів. Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25 березня 2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу до набрання чинності Податковим кодексом України належить виключно платнику податків, а тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Червонограді - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2011 року у справі № 2а-5088/11/1370 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар