Справа № 261/7291/13-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Владимирська І.М.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року справа № 261/7291/13-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: Головуючого судді Васильєвої І.А.,

Суддів: Жаботинської С.В., Казначеєва Е.Г.,

при секретарі судового засідання Корадо А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бердник Ю.М. (на підставі довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Петровського районного суду м.Донецька від 19 травня 2014 р. у справі № 261/7291/13-а за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2013 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі м. Донецька, Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення та обчислення пенсійних виплат та зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу за вислугою років пенсію з 30.11.2013 року із грошового забезпечення, встановленого 31 грудня 2010 року та виплачувати пенсію виходячи з розміру не нижчому 2 017 грн, 21 грн. (арк.. справи 2-3).

Відповідно до уточненої позовної заяви від 06.03.2014 року позивач просив: поновити строк для звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, а саме, довгого листування з відповідними пенсійними органами та час, витрачений на листування стали причиною пропуску строкую; визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення та обчислення пенсійних виплат; зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу пенсію за вислугу років з 21.06.2011 року із грошового забезпечення, встановленого на 30. 11.2010 року та виплачувати пенсію виходячи з розміру не нижчому 2 017 грн, 21 грн. з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (арк.. справи 44-45).

Ухвалою Петровського районного суду міста Донецька від 12 травня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 21.06.2011 року по 03.06.2013 року залишено без розгляду (а.с. 75).

Постановою Петровського районного суду міста Донецька від 19 травня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано противоправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення та обчислення ОСОБА_1 пенсійних виплат. Зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.06.2013 року із грошового забезпечення, встановленого 30 листопада 2010 року, в розмірі 2 017 грн. 21 коп., з урахуванням вислуги років на день звільнення.

Відповідач Головне Управлення Пенсійного Фонду України в Донецькій області не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки у період з 30.12.2010 року по 21.06.2011 року виплата пенсії позивачу не призупинялась, а була припинена відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», згідно якої пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на службу до органів внутрішніх справ, виплата пенсії на час їх служби припиняється, тому, при звільненні позивача 21.06.2011 року зі служби пенсію йому було призначено заново, враховуючи загальну вислугу років на день останнього звільнення, але на підставі грошового атестату за останньою штатною посадою (арк. справи 97-99).

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги встановила наступне.

Як встановлено судами першої, апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 20.09.1984 року по 25.12.2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ та згідно наказу УМВС України в Донецькій області від 25 грудня 2000 року № 298 позивача звільнено з посади начальника чергової частини УДАЇ УМВС області за ст.65 п. «а» (за віком) у відставку.

З 25.12.2000 року позивачу призначено пенсію відповідно до п. «а» ст.12,13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених звійськової служби та деяких інших осіб» за вислугу 21 рік у розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення.

30 листопада 2010 року позивача знов прийнято на службу в органи внутрішніх справ, що підтверджується витягом з наказу № 467 о/с від 30.11.2010 року (арк.. справи 30), а виплату пенсії у зв'язку з поновленням на службі в органах внутрішніх справ з 30.10.2010 року припинено.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Таким чином, законодавець встановив обов'язок відповідних пенсійних органів саме поновити раніше призначену пенсію з урахуванням загальної вислуги років та лишив їх права знову (повторно) призначати пенсію, розмір якої повинен кожного разу збільшуватися з урахуванням збільшення років (терміну) служби.

21 червня 2011 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у відставку за п. 65 «а» (за віком), що підтверджується витягом з наказу № 230 о/с від 21.06.2011 року (арк.. справи 31).

Відповідно до протоколу ГУПФУ в Донецькій області про призначення пенсії, позивачу встановлено грошове забезпечення для призначення пенсії у розмірі 2 767,64 грн., а розмір пенсії склав 1605,23 грн. (2767,64 грн. * 58%) (арк.. справи 32).

19 грудня 2012 року позивач звернувся до ГУПФУ в Донецькій області із заявою, в якій просив повідомити, чому значно зменшено розмір його пенсії та провести перерахунок у відповідності до призначеного у грудні 2010 року розміру пенсії (арк.. справи 20).

Відповідач, листом № 6307-К-01 від 28.12.2012 року, повідомив позивача, що на підставі наданих з ГУ МВС України в Донецький області документів, які надійшли до Управління 14.07.2011, пенсія позивачу призначена відповідно до п. «а» ст. ст. 12,13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за вислугу 21 рік у розмірі 58 % відповідних сум грошового забезпечення. Згідно грошовому атестату від 22.06.2011 року № 145 (арк.. справи 60) та довідки про виплату додаткових видів грошового забезпечення (арк.. справи - звор.)за період з 01.12.2010 року по 31.05.2011 року, наданих ГУ МВС України в Донецькій області, позивачу, за його посадою, встановлено грошове забезпечення для призначення пенсії в розмірі 2 767, 64 грн. Крім того, відповідач зазначив, що станом на 01.12.2012 року розмір пенсії позивача складає 1 837, 31 грн., в тому числі основний розмір пенсії - 1605,23 грн. (2 767, 64 грн.*58% та підвищення за Постановою КМУ від 23.04.2012 № 355 - 232,08 грн., пенсія призначена та виплачується згідно діючому законодавству (арк.. справи 18-19).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Отже спірним у даній справі є питання застосування вимог ч.2 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (надалі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме час наступного звільнення з органів МВС 22.06.2011 року, або вимог ч.3 ст. 43 зазначеного Закону, на чому наполягає апелянт у справі.

Якщо звернутися до вимог ч.2 ст. 2 Закону України 2262, то вона передбачає припинення виплати пенсії на час служби позивача в органах МВС та виплату пенсії при наступному звільненні із служби з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення. Отже законодавець на надав право Пенсійним органам знов вирішувати питання щодо призначення пенсії, а надав право проводити виплати з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Якщо звернутися до вимог ч.3 ст. 43 Закону 2262 в редакції на час спірних правовідносин, то передбачено, що пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Отже вказана норма стосується первинного призначення пенсії відповідно до вимог Закону України № 2262.

Приймаючи до уваги те, що вперше призначено пенсію позивачу 25.12.2000 року, а 22.06.2011 року поновлено виплату пенсію після припинення (на час роботи позивача), до спірних правовідносин неможливо застосовувати вимоги ч. 3 ст. 43 Закону України 2262 в частині розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням.

Зазначене узгоджується з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 15 квітня 2005 року № 4.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що в резолютивній частині постанови судом першої інстанції не вирішено питання щодо позовних вимог до Управління Пенсійного Фонду України в Петровському районі м. Донецька, оскільки судом воно зазначено в якості співвідповідача, але фактично не є належним відповідачем по справі, що є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, приймаючи до уваги визначений між сторонами предмет спору, суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, відповідно до вимог ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу по суті вирішено правильно, але помилково вирішено не всі позовні вимоги. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 109, 195, 197, 199, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Петровського районного суду м.Донецька від 19 травня 2014 р. у справі № 261/7291/13-а - задовольнити частково.

Постанову Петровського районного суду м.Донецька від 19 травня 2014 р. у справі № 261/7291/13-а - змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови абзацом четвертим наступного змісту: «в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Петровському районі міста Донецька про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - відмовити».

Абзац четвертий та п'ятий вважати відповідно абзацом п'ятим та шостим.

В іншій частині постанову Петровськогорайонного суду міста Донецька від 19 травня 2014 року у справі № 261/7291/13-а - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 10 червня 2015 року

Гоовуючий суддя І.А. Васильєва

Судді С.В. Жаботинська

Е.Г. Казначеєв