Справа № 808/674/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 рокусправа № 808/674/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Деревянко І.О. (дов.від 27.05.2015 року)

відповідача: - Косицький С.В. (дов.від 16.03.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 р. у справі № 808/674/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларіс-Еко"

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.01.2014, -

ВСТАНОВИВ:

"27" січня 2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Поларіс-Еко" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 456 066 грн., в тому числі за основним платежем - 376 367 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79 699 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки Акту перевірки є необґрунтованими, не підтвердженими документально та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення на думку позивача є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню. Також зазначає, що про реальність господарських операцій позивача із ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ» свідчать дані наданих відповідачу для перевірки документів первинного бухгалтерського та податкового обліку позивача. Посилання відповідача на нікчемність, укладених позивачем із ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ» правочинів, є необґрунтованим та не доведеним у встановленому законодавством порядку.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 р. у справі № 808/674/14 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Поларіс-Еко" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.01.2014 - задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що позивачем доведено реальність здійснення господарської діяльності та правомірність відображення її результатів в податковому обліку.

Не погодившись з постановою суду, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 р. у справі № 808/674/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не в повному обсягу дослідив та встановив обставини по справі. Скаржник наполягає на тому, що акти перевірок контрагентів позивача є важливою податковою інформацією, яка не може ігноруватися при проведенні перевірки суб'єкту господарювання та є підставою для формування висновків, а тому висновки податкового органу щодо безтоварності операцій позивача є обґрунтованими та правомірними.

Представниками сторін під час судового розгляду апеляційної скарги надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Поларіс Еко» з питань своєчасності та повноти сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при здійсненні господарських операцій з ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «"ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ».

За результатами перевірки податковим органом складено акт №132/22-01/31823677 від 25.12.2013 року, в якому зафіксовано виявлені під час перевірки порушення, зокрема:

п. 1.32 ст. 1, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.2.1 п. 5.2, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток підприємств за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, а саме їх завищення всього у сумі 376 368 грн.

Висновки податкового органу щодо виявлених порушень ґрунтувались на наявності податкової інформації щодо сумнівності контрагентів позивача, по взаємовідносинам з якими формувались валові витрати. Податковий орган на підставі актів податкових перевірок та актів про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «МАРИТЕН», ТОВ «ПОЛЮС-ЮГ», ТОВ «АКВІЛОН ТРЕЙДИНГ», ТОВ «"ДОМІНО-2010», ТОВ «АРКАДА І К», ПП «СІТАЛ» дійшов висновку щодо неможливості підтвердження реального характеру здійснення господарської діяльності між зазначеними контрагентами та позивачем, та, відповідно протиправність формування валових витрат за даними відносинами.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено спірне податкове повідомлення рішення № від 14.01.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 456 066 грн., в тому числі за основним платежем - 376 367 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 79 699 грн.

Не погодившись з позицією податкового органу позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна сума валових витрат сформована позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Маритен», ТОВ «Полюс-Юг», ТОВ «Аквілон Трейдинг», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада І К», ПП «Сітал», а саме:

- по взаємовідносинам з ТОВ «Маритен» з придбання робіт (розвантаження машин, збірка торговельної меблі, монтаж холодильного обладнання) та постачання товару (кутові вітрини, холодильні камери) - позивачем до складу валових витрат віднесено 294 555 грн.;

- по взаємовідносинам з ТОВ «Полюс-Юг» з придбання товару (припой) - у перевіряємому періоді до складу валових витрат позивачем віднесено 51 209 грн.;

- по взаємовідносинам з ТОВ «Аквілон Трейдинг» з придбання товару (холодоагенту - фреону) - у перевіряємому періоді до складу валових витрат позивачем віднесено 316 712 грн.;

- по взаємовідносинам з ТОВ «Доміно-2010» з придбання послуг розвантаження, монтажу холодильного обладнання, монтажу станцій на об'єкті тощо - до складу валових витрат позивачем віднесено 415 218 грн.;

- по взаємовідносинам з ТОВ «Аркада і К» з придбання послуг розвантаження, монтажу холодильного обладнання, збірки меблі, монтажу конденсаторів - до складу валових витрат позивачем віднесено 157 269 грн.;

- по взаємовідносинам з ПП «Сітал» з придбання послуг монтажу холодильного обладнання, прокладки труб та кабелю тощо - до складу валових витрат позивачем віднесено 452 883 грн.

Реальність здійснення господарських операцій підтверджено наданими до перевірки документами: договорами про надання послуг, договорами підряду, довідками про вартість виконаних робіт, актами приймання виконання робіт, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковими накладними та платіжними дорученнями.

Відповідач на підставі наявності податкової інформації щодо сумнівності контрагентів дійшов висновку про протиправність формування валових витрат за даними господарськими відносинами. Колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинним на час здійснення спірних господарських операцій, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат, зокрема, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Так само положеннями Податкового кодексу України, а саме пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 передбачено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, факт понесення витрат має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Як вбачається з Акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, висновок про заниження податкових зобов'язань ДПІ зроблено не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагентів позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про нікчемність укладених правочинів.

Між тим, зробивши висновки про нікчемність укладених правочинів податковий орган не врахував, що згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено об'єктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладених позивачем правочинів. Відсутність у постачальника основних засобів, складських приміщень, трудових ресурсів, що на думку ДПІ, унеможливлює здійснення господарської діяльності, не є тими ознаками, які характеризують правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обов'язковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочину, податковий орган посилався на ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст правочинів, які укладено між позивачем та контрагентами, суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Маритен», ТОВ «Полюс-Юг», ТОВ «Аквілон Трейдинг», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада І К», ПП «Сітал» укладено договори підряду та договори про виконання робіт. При укладенні договорів між їх сторонами досягнуто усіх істотних умов, договори укладені у письмовій формі, як того вимагає цивільне законодавство, і спрямовані на встановлення правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК України.

Отже, зміст зазначених правочинів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту перевірки, нікчемність укладених правочинів податковий орган пов'язує з тим, що сторонами укладено угоди, які не спрямовані на настання реальних наслідків, що такими угодами обумовлені.

Тобто, перевіряючими особами, в Акті перевірки, вказано на ознаки фіктивних правочинів, які, згідно зі ст..234 ЦК України, вчинюються без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доказів того, що вищевказані договори визнано судом недійсними, відповідачем суду не надано.

Доводи скаржника щодо безпідставного відхилення доказів сумнівності контрагентів, й відповідно нереальності здійснення господарської діяльності судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача не є належним доказом нереальності господарських операцій, нікчемності угод оскільки за умови складення вказаного акту фіксується факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДПС щодо платника, однак реальність господарських операції такого платника не є предметом перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту зустрічної перевірки чи довідки, в котрих викладені певні висновки про вчинення контрагентом платника порушень податкового законодавства, або відсутність за місцезнаходженням, не звітуванням, та вчинення нікчемних, безтоварних правочинів, які не відбулися, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному виявленню та доведенню факту вчинення платником податків порушень закону.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є беззаперечним та безумовним документом, що підтверджує обставини фактично вчиненої господарської операцій між позивачем та його безпосереднім контрагентом.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, порушення контрагента позивача щодо звітування та сплати податкових зобов'язань зокрема тих, що виникли за наслідками виконання робіт на користь позивача не є доказом порушення податкового законодавства, неправильного формування податкового кредиту позивачем.

Твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, виробничих ресурсів, не підтвердженого наладженими доказами та не спростовує реальності операцій виконання робіт (надання послуг) позивачу.

В межах податкової перевірки позивача, а так само при здійсненні податкового контролю контрагентів позивача не досліджено можливість залучення трудових, технічних транспортних та інших ресурсів для здійснення операцій з надання послуг.

Відповідачем не спростовано фактичного здійснення позивачем господарських операцій, з яких сформовано спірні валові витрати. Зауважень до первинних документів, які в силу податкового закону є підставою для формування податкових показників, відповідачем не зазначено.

Отже, фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, та правомірне формування валових витрат, а тому донарахування позивачу податкових зобов'язань, штрафних санкцій є безпідставним.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Крім того, колегія судів вважає за доцільне допустити заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, відповідно до ст.55 КАС України та згідно наданих останнім документів, підтверджуючих правонаступництво (довідкою облстату, свідоцтвом про держреєстрацію).

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 р. у справі № 808/674/14 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 р. у справі № 808/674/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко