Справа № 2а-1670/2775/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/59067/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011

у справі № 2а-1670/2775/11

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві,

третя особа: Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області

про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Лубенської ОДПІ від 14.05.2010 № 4557/ш/17532. У задоволенні решти позову відмовлено.

ДПІ у м. Полтаві подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: п. 1.16 ст. 1, п.п. 5.3.1 п. 5.3. ст. 5, п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV, п. 8 ч. 3 ст. 128 Конституції України, 159 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні судових рішень в частині задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Між позивачкою та ВАТ «Сведбанк» 24.06.2008 укладено кредитний договір № 1605/0608/45-006 про отримання кредиту в іноземній валюті в сумі 42000 доларів США для купівлі квартири, а також іпотечний договір. Відповідачем не заперечується, що вказана квартира є основним місцем проживання позивача.

Позивачем в березні 2009 року подано до ДПІ у м. Полтаві декларацію про доходи за 2009 рік, в якій у складі податкового кредиту задекларовано витрати зі сплати процентів за споживчим кредитом на придбання житла на підставі кредитного договору від 24.06.2008 № 1605/0608/45-006, та заяву про повернення суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податків або сплаті до бюджету, з нарахуванням податкового кредиту.

Рішенням Лубенської ОДПІ від 14.05.2010 № 4557/ш/17532 позивачці відмовлено в проведенні розрахунку частини суми процентів за іпотечним житловим кредитом, що підлягає поверненню, через те, що:

- платіжні доручення з погашення кредитних зобов'язань за договором від 24.06.2008 № 1605/0608/45-006 не відображають сплачених сум окремо за основним платежем та за процентами;

- валютні меморіальні ордери є внутрішніми розрахунковими документами банку, а тому не є достатніми доказами в підтвердження понесення позивачем витрат на погашення кредитних зобов'язань.

В обґрунтування правомірності прийняття вказаного рішення податковий орган посилається на лист ДПА у Полтавській області «Про податок з доходів фізичних осіб» від 25.03.2010 № 1937/7/17-125, зі змісту якого вбачається, що у разі визначення в платіжному дорученні загальної суми платежу без розбивки на проценти та основну суму боргу, такий платіжний документ не може вважатися належним підтвердженням понесених витрат платником (навіть при пред'явленні меморіального ордеру, яким підтверджується розщеплення банком ануїтентного платежу та відсотки на тіло кредиту).

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 1.16 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (далі - Закон № 889-IV) податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону № 889-ІV платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року.

Відповідно до п.п. 5.1.2 п. 5.1 ст. 5 Закону № 889-ІV підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 889-ІV до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 889-ІV платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року, зокрема, частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, визначеними згідно зі статтею 10 цього Закону.

Згідно зі ст. 10 Закону № 889-ІV платник податку - резидент має право включити до складу податкового кредиту частину суми процентів за іпотечним житловим кредитом, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає у разі, якщо за рахунок такого іпотечного житлового кредиту будується чи придбається житловий будинок (квартира, кімната), визначений таким платником податку як основне місце його проживання.

Судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на включення позивачем до складу податкового кредиту частини процентів за іпотечним житловим кредитом.

Судами попередніх інстанцій достовірно встановлено, що фактичне понесення витрат позивача на погашення кредитних зобов'язань підтверджене розрахунковими документами, які дають змогу ідентифікувати продавця товарів (робіт, послуг) та містять відомості про суму понесених витрат, зокрема: платіжними дорученнями, квитанціями, а також меморіальними валютними ордерами, в яких відображено окремо суми погашення основного боргу та процентів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши наявність у позивачки документального підтвердження понесення витрат на погашення кредитних зобов'язань, відсутність порушення позивачкою вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло її права на формування податкового кредиту та відповідно права на повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб за іпотечним кредитом, дійшли правильного висновку про відсутність у податкового органу підстав для відмови в поверненні надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб за іпотечним кредитом та прийняття оспорюваного рішення від 14.05.2010 № 4557/ш/17532.

Лист ДПА у Полтавській області «Про податок з доходів фізичних осіб» від 25.03.2010 № 1937/7/17-125, на якийй посилається відповідач в підтвердження правомірності прийняття оспорюваного рішення, носить лише інформаційний характер та не має сили нормативно-правого акту, що підлягає застосуванню при вирішенні справи.

Зважаючи на викладене, діючи у межах перегляду справи судом касаційної інстанції, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун