Справа № 804/7089/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/7089/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2015 року

справа № 804/7089/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі №804/7089/14 за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Нікопольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

в с т а н о в и в :

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач не мав змоги своєчасно сплачувати податкові платежі у зв’язку з необхідністю першочергової сплати заробітної плати працівникам, а також через затримку державних субвенцій, сплачуваних позивачу на погашення заборгованості у розмірі різниці тарифів за послуги з водопостачання та водовідведення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року адміністративний позов комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Від представника позивача до суду надійшла зава про відкладення розгляду справи, яка мотивована неможливістю його прибуття до судового засідання. При цьому, в заяві позивачем не зазначено жодних поважних причин для відкладення розгляду справи, а також заявником не надано жодних документів на підтвердження існування будь-яких обставин, що унеможливлюють участь представника КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у судовому засіданні 04.06.2015 року, у зв’язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» НМР податкової звітності з податку на додану вартість про несвоєчасну сплату, за результатами якої складено акт №1590/151/03341334 від 30.12.2013 року.

В ході перевірки порушення позивачем приписів п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5, п.п.14.1.3 п.14.1 ст.14, п.п.17.1.17 п.17.1 ст.17 Закону №2181-ІІІ, що виявилося у допущенні затримки сплати (несвоєчасна сплата) узгодженої суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість, а саме: оплату за договорами розстрочення грошових зобов'язань з цього податку із затримкою від 315 до 1053 днів (а.с.29-39).

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не здійснено своєчасної сплати податкових платежів, а відтак наявними є законні підстави для застосування до нього штрафних санкцій на підставі приписів чинного податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз. «а» п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ, чинного на час виникнення спірних правовідносин, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяцю.

На виконання вимог вищеозначених норм Закону №2181-ІІІ КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради були подані наступні податкові декларації з податку на додану вартість:

Позивчем у встановлені законодавством строки самостійно задекларовані зобов’язання не сплачено, у зв'язку із чим, у підприємства утворився податковий борг з податку на додану вартість.

Комунальне підприємство «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради, користуючись правами визначеними податковим законодавством, звернулось до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області із заявою про розстрочення цього податкового боргу.

Судом встановлено, що між КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради та відповідачем були укладені договори про розстрочення самостійно задекларованих позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно вищенаведених податкових декларацій, а саме:

- договір від 30.04.2008р. №72 про розстрочення грошових зобов'язань за березень 2008 року на строк з 30.04.2008р. по 22.12.2008р.;

- договір від 30.05.2008р. №90/1 про розстрочення грошових зобов'язань за квітень 2008 року на строк з 30.05.2008р. по 19.12.2008р.;

- договір від 01.07.2008р. №106 про розстрочення грошових зобов'язань за травень 2008 року на строк з 01.07.2008р. по 19.12.2008р.;

- договір від 30.07.2008р. №117 про розстрочення грошових зобов'язань за червень 2008 року на строк з 30.07.2008р. по 19.12.2008р.;

- договір від 30.09.2008р. №144 про розстрочення грошових зобов'язань за серпень 2008 року на строк з 30.09.2008р. по 22.12.2008р.;

- договір від 30.10.2008р. №156 про розстрочення грошових зобов'язань за вересень 2008 року на строк з 30.10.2008р. по 19.12.2008р.

На підставі означених договорів податковий борг КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради був розстрочений, було встановлено суми розстрочених грошових зобов'язань та строки, в які вони повинні бути сплаченими. З урахуванням приписів п.п.14.1.3. п.14.1 ст.14 Закону України № 2181-ІІІ, ці грошові зобов'язання вважаються узгодженими.

Оплата за договорами розстрочення грошових зобов'язань була здійснена позивачем на підставі платіжних доручень протягом періоду з 2009 року по 2011 рік, тобто із затримкою від 315 до 1053 днів.

Позивачем не заперечується прострочення сплати податкових платежів, розстрочених вищевказаними договорами. В свою чергу, позивач вважає незаконним рішення про застосування щодо нього штрафних санкцій лише з огляду на те, що підприємство не отримало вчасно державних субвенцій та погашало першочергові платежі по заробітній платі, тому немало можливості вчасно сплатити кошти в рахунок податкового боргу.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ, штрафні санкції накладаються контролюючими органами у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Оскільки позивачем не було здійснено у встановлені терміни сплати погашення сум згідно договорів про розстрочення, а саме:

- по договору №72 від 30.04.2008р. підприємством не було здійснено у визначені терміни сплату, тобто 10.12.2008 року, то починаючи з 23.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені в такому договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань;

- по договору №90/1 від 30.05.2008 року підприємством не було здійснено у визначений термін сплати, тобто 10.12.2008 року, то починаючи з 20.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені відповідному договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань;

- по договору №106 від 01.07.2008 року підприємством не було здійснено у визначений термін сплати, тобто 19.12.2008 року, то починаючи з 20.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими зондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань;

- по договору №117 від 30.07.2008 року підприємством не було здійснено у визначений термін сплати, тобто 19.12.2008 року, то починаючи з 20.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІП від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими зондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань;

- по договору №144 від 30.09.2008 року підприємством не було здійснено у визначений термін сплати, тобто 10.12.2008 року, то починаючи з 23.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань;

- по договору №156 від 30.10.2008 року підприємством не було здійснено у визначений термін сплати, тобто 10.12.2008 року, то починаючи з 20.12.2008 року суми податкових зобов'язань, визначені в даному договорі про розстрочення вважаються узгодженими і штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000р. «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент вчинення правопорушення, нараховуються на загальних підставах, як на несвоєчасно сплачені узгоджені суми податкових зобов'язань.

Остаточне погашення податкового боргу було здійснено позивачем у 2011 році, тобто на момент дії Податкового кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2011р.

Відповідно до п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Так, згідно п.100.1 ст.100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Приписами п.п.100.12.2 п.100.12 ст.100 Податкового кодексу визначено, що договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані з ініціативи контролюючого органу в разі, зокрема, якщо: з'ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, перекрученою або неповною; платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов'язань, які виникли після укладення зазначених договорів; платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов'язання чи податкового боргу.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відтак, аналіз зазначених норм права свідчить про те, що прострочення сплати податкових зобов’язань тягне за собою накладення на платника штрафних санкцій у розмірах відповідно до діючого Законодавства, при цьому законодавець не ставить сам факт застосування до платника штрафних санкцій в залежність від наявності або відсутності відповідних причин прострочення сплати податкових зобов’язань та їх поважність.

Отже, для застосування штрафних санкцій достатнім є дише факт порушення строків сплати податкового зобов’язання, в якій в даному випадку є доведеним та не спростовується позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради були сплачені з затримкою, що позивачем фактично визнається, тому податкове повідомлення – рішення про застосування до нього штрафних санкцій у сумі 123009,06грн. на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України є правомірним та не підлягає скасуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі №804/7089/14 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко