Справа № 521/7407/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/2206/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року

у справі № 521/7407/14-а

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси

третя особа ОСОБА_3

про визнання рішення протиправним, зобов'язати вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ), третя особа ОСОБА_3, про визнання рішення протиправним, зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.09.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі касатор просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення - про задоволення позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу УПФУ просило залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 01.09.1975 позивач був прийнятий на роботу до ВАТ «Одеський вуглекислотний завод» на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду, а 09.04.1976 був звільнений у зв'язку із призивом на службу до Радянської Армії, строк служби з 02.05.1976 по 15.05.1978, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача.

Після сплину строку служби у рядах Радянської Армії, ОСОБА_2 наказом від 06.07.1978 №38л був прийнятий на посаду слюсаря - ремонтника 5-го розряду до ВАТ «Одеський вуглекислотний завод», а 07.12.1978 наказом №67л звільнений.

Наказом від 01.09.1994№41к позивач був прийнятий на посаду слюсаря 4-го розряду до ВАТ «Одеський вуглекислотний завод», а 13.10.2006 на підставі наказу № 52-ок позивач був звільнений з роботи ВАТ «Одеський вуглекислотний завод» за власним бажанням.

Загальний стаж роботи позивача склав 27 років 9 місяців та 7 днів, що підтверджується розрахунком стажу.

11.11.2013 ОСОБА_2 звернувся до УПФУ із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, як працівнику зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2.

Рішенням УПФУ від 11.02.2014 № 2258 позивачу було відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах, оскільки не виконані вимоги пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, у зв'язку із відсутністю пільгової довідки.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.03.2014 № 396/6-11 позивачу також було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, через невиконання вимог пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не надання пільгової довідки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що УПФУ при прийнятті рішення керувалося нормами діючого законодавства, в тому числі і Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, згідно якого, якщо в трудовій книжці відсутні відомості про право на пенсію на пільгових умовах, установлені для деяких категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки з усіх підприємств або організацій, де працював заявник.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись з вище вказаними висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, згідно з приписами статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення" передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно списків №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі- Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України та статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (далі - Порядок № 637).

Пунктом 18 Порядку № 637 також передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу не те, що суди дійшли помилкового висновку відносно того, що для підтвердження стажу роботи приймаються виключно уточнюючі довідки підприємств або організацій, при цьому суди не прийняли до уваги покази свідків, які працювали з позивачами на одному підприємстві. Разом з тим, не можливо ставити в залежність ненадання підприємством таких довідок, у зв'язку з втратою або знищенням відповідних документів.

Також суд касаційної інстанції відзначає наступне. Атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною 2 пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Таким чином, законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під час нового розгляду судам, судам необхідно обов'язково врахувати надані свідками покази, з'ясувати чи мають свідки документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу позивача.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій під час прийняття рішення по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року в цій справі скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель