Справа № 826/4233/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 квітня 2015 року 12 год. 15 хв. № 826/4233/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні ним дій протягом трьох робочих днів із дня отримання (30 грудня 2014 року) заяви позивача про примусове виконання, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон);

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не направленні ним на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП № 46195972 від 26 січня 2015 року (далі - спірна постанова) та оригіналу виконавчого документа, виданого 08 грудня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/12507/14 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії (далі - виконавчий документ);

- визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не зазначенні у спірній постанові достовірної інформації про дату отримання заяви позивача про примусове виконання;

- зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зазначення у спірній постанові достовірної інформації про дату подання заяви позивачем на примусове виконання, а саме 30 грудня 2014 року;

- зобов'язання відповідача вчинити дії щодо надіслання позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії спірної постанови разом з оригіналом виконавчого документа;

- стягнення з відповідача на користь позивача 100,00 грн. матеріального відшкодування.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач розглянув заяву позивача про відкриття виконавчого провадження із порушенням вимог законодавства та всупереч їм не направив на адресу позивача спірну постанову.

У ході судового розгляду справи позивач підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. При цьому, 26 березня 2015 року до суду через канцелярію від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування та проханням про розгляд справи за відсутності його представника. Усе надане судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 06 квітня 2015 року судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року у справі № 826/12507/14 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, а саме:

- визнано відмову Київського міського центру зайнятості у задоволенні інформаційного запиту ОСОБА_1 від 22 квітня 2014 року № 10 неправомірною відмовою у наданні запитуваної інформації;

- визнано протиправними дії Київського міського центру зайнятості щодо ненадання обґрунтованої відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 22 квітня 2014 року № 10 про відмову у задоволенні інформаційного запиту та не зазначення у листі від 28 квітня 2014 року № 01-27/1990 мотивованої підстави відмови у задоволенні запиту та не роз'яснення порядку оскарження відмови;

- зобов'язано Київський міський центр зайнятості надати обґрунтовану відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 22 квітня 2014 року № 10 відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - судове рішення у справі № 826/12507/14).

На виконання судового рішення у справі № 826/12507/14 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 08 грудня 2014 року (далі - виконавчий лист).

Позивачем 30 грудня 2014 року подано до відповідача заяву про прийняття до виконання виконавчого листа.

Державним виконавцем відповідача 26 січня 2015 року прийнято спірну постанову, зі змісту якої вбачається, що підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стало те, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання рішення суду. Відповідно до ст. 21 Закону, на відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи органів виконавчої влади, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Так, заявлена вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не виконанні ним дій протягом трьох робочих днів з дня отримання (30 грудня 2014 року) заяви позивача про примусове виконання відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція - № 512/5), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 25, ст. 26 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у ст. 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 цієї статті державний виконавець роз'яснює заявникові право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами ст. 18 цього Закону.

Постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

У разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6-1 ч. 1 цієї статті державний виконавець у постанові зазначає найменування господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, номер справи про банкрутство, а також роз'яснює стягувачу його право звернутися до цього суду з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами.

Проаналізувавши викладені норми суд зазначає, що державний виконавець повинен протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження або постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 30 грудня 2014 року подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом.

Відповідачем, у свою чергу, спірну постанову прийнято тільки 26 січня 2015 року, тобто із порушенням терміну, визначеного законодавчо.

Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не надісланні ним на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії спірної постанови та оригіналу виконавчого документа, а також зобов'язання відповідача вчинити дії щодо надіслання позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії спірної постанови разом з оригіналом виконавчого документа, підлягають задоволенню.

Зокрема, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 46195972 та вже зазначено вище, старшим державним виконавцем Власюком С.В. 26 січня 2015 року прийнято спірну постанову.

Згідно з ч. 2 ст. 26, ч. 1 ст. 31 Закону, про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд звертає увагу, що у матеріалах виконавчого провадження наявний супровідний лист від 26 січня 2015 року про направлення позивачу спірної постанови. Разом з тим, у вказаних матеріалах відсутні докази направлення спірної постанови рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не зазначенні у спірній постанові достовірної інформації про дату отримання заяви позивача про примусове виконання та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зазначення у спірній постанові достовірної інформації про дату подання заяви позивачем на примусове виконання, а саме 30 грудня 2014 року, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.5.1. Інструкції № 512/5, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним ст. 18 Закону.

Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

З аналізу викладених вище норм вбачається, що у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження не є обов'язковим зазначення дати подання до виконання заяви.

Заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 100,00 грн. матеріального відшкодування також не підлягає задоволенню.

Зокрема, відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма кореспондується зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що позивачу завдано шкоду у розмірі 100,00 грн. (квитанції, чеки), як і документів, які б підтверджували понесення позивачем витрат у вказаному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, яка полягає у не виконанні дій протягом трьох робочих днів із дня отримання (30 грудня 2014 року) заяви ОСОБА_1 про примусове виконання, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

3. Визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, яка полягає у не направленні на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46195972 від 26 січня 2015 року та оригіналу виконавчого документа, виданого 08 грудня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 826/12507/14 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

4. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо направлення ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 46195972 від 26 січня 2015 року разом з оригіналом виконавчого документа, виданого 08 грудня 2014 року Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 826/12507/14 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

5. Позовні вимоги в іншій частині залишити без задоволення.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин