Справа № 814/2696/14
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2696/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Тропанець О.В.,

за участю: представника ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, за участю третьої особи - Комунальне підприємство "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулась до суду з адміністративним позовом до реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області про визнання протиправним та просила скасувати рішення №15406503 від 27.08.2014 року про відмову у державній реєстрації права власності на рятувальну станцію бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати провести реєстрацію права власності на рятувальну станцію бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, представником ФОП ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 серпня 2014 року до реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області ФОП ОСОБА_1 була надана заява про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на рятувальну станцію бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

27 серпня 2014 року реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області було прийнято рішення №15406503 про відмову у державній реєстрації права власності на рятувальну станцію бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: згідно документу, наданого заявником, який посвідчує речове право на земельну ділянку - договору оренди землі від 25.10.2007 р. №11, укладеного між позивачем та Очаківською районною державною адміністрацією Миколаївської області, ОСОБА_1 в платне користування прийнято земельну ділянку рекреаційного призначення для проведення берегоукріплення та благоустрою території пляжної зони. Таким чином, будівництво рятувальної станції, яка складається з 12 кімнат та 10 санітарних вузлів не є благоустрієм та не є берегоукріпленням.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що спірні дії державного реєстратора вчинені відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-І V (далі - Закон № 1952-1V) є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування (ч.1 ст. 4 Закону).

За приписами ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Також, за приписами ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

- договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

- державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

- рішень судів, що набрали законної сили;

- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Згідно з ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставами відмови у державній реєстрації, є: заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; нерухоме майно або більша за площею його частина перебуває в іншому реєстраційному (кадастровому) окрузі; з заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочинну про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна; заявлене право власності або інше речове право вже зареєстроване.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим законом, заборонена.

Як встановлено судом першої інстанції позивач до заяви про державну реєстрацію права власності подав до реєстраційної служби договір оренди землі укладений між Очаківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 від 25.10.2007 року, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Миколаївській області 19.11.2012 року, технічний паспорт виготовлений Очаківською районною філією ММБТІ станом на 03.10.2012 року, витяг з рішення № 55 Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 25.07.2014 року.

Під час розгляду поданих документів державним реєстратором було встановлено, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: згідно документу, наданого заявником, який посвідчує речове право на земельну ділянку - договору оренди землі від 25.10.2007 року, в платне користування прийнято земельну ділянку рекреаційного призначення для проведення берегоукріплення та благоустрою території пляжної зони. Відповідно до пунктів 14 та 26 договору оренди умови збереження стану об'єкта оренди - використовувати виключно за цільовим призначенням, на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження - використовувати за цільовим призначенням. Такі ж положення містяться в частині 3 статті 52 Земельного кодексу України: на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Земельна ділянка рекреаційного призначення надана ОСОБА_1 для проведення берегоукріплення та благоустрою території пляжної зони. Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 № 2807-ІУ благоустрій - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Таким чином, будівництво рятувальної станції, яка складається з 12 кімнат та 10 санітарних вузлів не є благоустрієм та не є берегоукріпленням.

Під час розгляду документів встановлено, що адреса земельної ділянки згідно договору оренди - в межах території Чорноморської сільської ради, згідно наданого Витягу з рішення № 55 від 25 липня 2014 року Чорноморської сільської ради Очаківського району, земельна ділянка, на якій розташована рятувальна станція знаходиться в межах села Чорноморка, провулок Приморський, 3/1. Згідно статті 15 Закону України "Про оренду землі" місце розташування земельної ділянки є істотною умовою договору оренди дані щодо внесення змін до договору оренди в частині зміни адреси земельної ділянки заявником не надані. Також, встановлена розбіжність в поданих документах щодо часу присвоєння адреси, а саме згідно Витягу з рішення № 55 від 25 липня 2014 року Чорноморської сільської ради Очаківського району, адреса присвоєна рятувальній станції 25.07.2014 року, наданий технічний паспорт, який виготовлений станом на 03.10.2012 року вже містить зазначену адресу, а декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 19.11.2012 року містить адресу "провулок Приморський в с. Чорноморка Очаківського району". Таким чином, державний реєстратор не мав можливості встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Під час розгляду наданих документів державним реєстратором направлено лист - запит до Управління Держземагентства в Очаківському районі щодо надання роз'яснення з питання: чи можливе будівництво об'єкта нерухомого майна - рятувальної станції бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" - на земельній ділянці рекреаційного призначення, яку надано в користування для проведення берегоукріплення та благоустрою території пляжної зони без зміни її цільового призначення, на який отримана відповідь з посиланням на частину 3 статті 52 Земельного кодексу України про те, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Крім того відповідно до частини 1 та 3 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. Таким чином законодавством встановлено відповідний порядок визнання права власності на самочинно побудовану споруду.

Отже, колегія суддів погоджується, що державному реєстратору не були надані документи які встановлюють виникнення або перехід права на оренду земельної ділянки, які відповідають вимогам, встановленим Законами України та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача зазначалось, що в даний момент здійснюються дії по переукладенню договору оренди, в якому буде визначено інше цільове призначення земельної ділянки.

З огляду на викладене, рішення державного реєстратора №15406503 від 27.08.2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити

без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 червня 2015 року.

Головуючий: М.М. Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова