Справа № 813/729/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2015 р. м. Київ К/800/39105/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління агропромислового розвитку Перемишлянської районної державної адміністрації та Перемишлянської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив поновити його на роботі в управлінні агропромислового розвитку Перемишлянської РДА на посаді завідувача сектором розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку або на рівноцінну посаду в Перемишлянській РДА, стягнути з управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідачів в рівних частинах на його користь 614.95 грн. в рахунок відшкодування витрат на підготовку до судових засідань та звернень до органів влади, стягнути з відповідачів солідарно на його користь 10000.00 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2013 року залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року.

ОСОБА_4 не погодився з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2013 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Позивач працював в управлінні агропромислового розвитку Перемишлянської РДА на посаді завідувача сектором розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку.

Розпорядженням голови Перемишлянської РДА від 01 листопада 2012 року № 806 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації» ліквідовано управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА, штатна чисельність якого становила 12.5 штатних одиниць, утворено відділ агропромислового розвитку Перемишлянської РДА, затверджено граничну чисельність його працівників в кількості 7 штатних одиниць.

На виконання вимог вказаного розпорядження начальником управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА видано наказ від 02.11.2012 року № 25 «Про впорядкування структури управління агропромислового розвитку Перемишлянської райдержадміністрації», яким створено ліквідаційну комісію, на яку покладено обов'язок провести ліквідацію вказаного управління та зобов'язано головного спеціаліста по кадрах управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА персонально попередити працівників вказаного управління про майбутнє вивільнення.

На виконання вимог вказаного наказу 02 листопада 2012 року позивача персонально було повідомлено про майбутнє вивільнення у зв'язку з ліквідацією управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА.

Розпорядженням голови Перемишлянської РДА від 10 грудня 2012 року № 922 «Про нову редакцію розпорядження голови райдержадміністрації від 01 листопада 2012 року № 806» залишено в складі Перемишлянської РДА управління агропромислового розвитку з штатною чисельністю 7 штатних одиниць.

На виконання вимог вказаного розпорядження начальником управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА видано наказ від 29 грудня 2012 року № 29 «Про впорядкування структури управління агропромислового розвитку Перемишлянської райдержадміністрації», яким припинено процедуру ліквідації управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА.

В штатному розписі управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА на 2013 рік, затвердженому головою Перемишлянської РДА, відсутня посада завідувача сектором розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку.

Наказом начальника управління агропромислового комплексу Перемишлянської РДА від 02 січня 2013 року № 1 «Про звільнення ОСОБА_4І.» позивача звільнено з роботи з посади завідувача сектором розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог Кодексу законів про працю України.

Проте, вирішуючи спір по суті суди неповно дослідили обставини по справі, внаслідок чого дійшли помилкового висновку, які вплинули на правильність вирішення спору.

Розпорядженням голови Перемишлянської районної державної адміністрації від 01.11.2012 року № 806 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації», в п. 6.10 якого передбачено ліквідувати управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації. Додатком № 2 до вказаного розпорядження передбачено створення відділу агропромислового розвитку замість управління, а додатком № 3 визначено граничну чисельність працівників відділу агропромислового розвитку у кількості 7 штатних одиниць.

При цьому розпорядженням голови Перемишлянської районної державної адміністрації від 10.12.2012 року № 922 «Про нову редакцію розпорядження голови райдержадміністрації від 01 листопада 2012 року № 806» затверджено перелік управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Перемишлянської РДА згідно з додатком № 2, в якому управління агропромислового розвитку збережено саме в статусі управління. Згідно з додатком № 3 до вищевказаного розпорядження гранична чисельність працівників агропромислового розвитку становитиме 7 штатних одиниць.

Тобто вказаним розпорядженням фактично відбулась зміна умов звільнення позивача з посади завідувача сектором розвитку сільської місцевості в управлінні агропромислового розвитку Перемишлянської РДА, хоча ОСОБА_4 було повідомлено про майбутнє вивільнення у зв'язку з ліквідацією управління агропромислового розвитку Перемишлянської РДА., на виконання вимог вказаного наказу 02 листопада 2012 року, а не у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників, на виконання розпорядження голови Перемишлянської районної державної адміністрації від 10.12.2012 року № 922.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір помилково вказали на обґрунтованість дій відповідача щодо завчасного повідомлення ОСОБА_4 про наступне його звільнення з посади у зв'язку з ліквідацією підприємства без урахування нового розпорядження голови Перемишлянської районної державної адміністрації від 10.12.2012 року № 922 «Про нову редакцію розпорядження голови райдержадміністрації від 01 листопада 2012 року № 806» про фактичне скорочення штату.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу", статтею 30 якого встановлено, що припинення державної служби може відбуватися як на підставах визначених положеннями цієї статті, так і на підставах, передбачених КЗпП України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49 2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49 2 КЗпП колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Суди попередніх інстанцій, не досліджуючи питання щодо наявності інших вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач у рішенні послалися на те, що позивачу взагалі не було запропоновано переведення на іншу роботу з підстав відсутності вакансій.

Оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не перевірено факт наявності інших вакантних посад від роботи яких відмовився позивач не перевірено які саме посади могли були йому запропоновані та помилково застосували норми ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП, всупереч їх точному змісту, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини справи, досліджувати докази та давати їм оцінку то справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець