Справа № 815/1919/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1919/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області, Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року № .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 15.08.2014 року по 21.08.2014 року уповноваженою особою ДПІ у Біляївському районі проведено позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бєлтранс», код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам із TOB «Арткрісті», код за за період з 01.01.2014 року по 21.07.2014 року та з питань відображення результатів даних операцій в податковій звітності за 2014 рік.

За результатами перевірки складено акт перевірки 152/22/37260797 від 29.08.2014 року, згідно висновків якого ТОВ "Бєлтранс" допущено порушення: п.201.10 ст.201, 198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1605667 грн., в т.ч.: за лютий 2014 року на суму 629 723 грн., за березень 2014 року на суму 975 943 грн.

12 вересня 2015 року на підставі акту перевірки 152/22/37260797 від 29.08.2014 року ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення: № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на додану вартість на загальну суму 2408500,5 грн., із них: за основним платежем - 1605667 грн., штрафними санкціями - 802833,5 грн. Як зазначив позивач, податковим органом зроблено висновок, що в результаті недотримання вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України в частині здійснення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, господарські операції по ланцюгу постачання TOB «Арткрісті» - TOB «Бєлтранс» на суму ПДВ 1605667 грн. в частині постачання товару є недійсними. TOB "Бєлтранс" не погоджується з висновками, викладеними в Акті перевірки, оскільки відповідачем не з'ясовано фактичних обставин справи та не зроблено жодного аналізу правочинів за участю TOB "Бєлтранс".

Висновки акту перевірки ґрунтуються на встановлених іншими актами перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (№ 1580/26-59-22-01/35393838 від 10.07.2014 року та №1423/26-59-22-01/35393838 від 12.06.2014 року) обставинах, а саме: висновках щодо неможливості проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання TOB «Арткрісті» з його контрагентами за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року, та з 01.02.2014 року по 28.02.2014 року. Однак, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві не досліджувалися господарські операції TOB «Арткрісті» з позивачем.

Позивач також вказав, що службові особи відповідача дійшли висновку про недійсність правочинів, вчинених між позивачем та контрагентом, внаслідок того, що, на їх думку, TOB «Арткрісті» безпідставно виписано податкові накладні на продаж товарів на адресу контрагента - покупця TOB «Бєлтранс», які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження податкового кредиту, оскільки ці податкові накладні не мають статусу юридично значимих, чим порушено вимоги абз. «а» 198.1. п.198.2., п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

При цьому позивач вважав, що службові особи відповідача перевищили свої службові повноваження, які встановлено Податковим кодексом України, і необґрунтовано та незаконно дійшли висновків про те, що правочини позивача з контрагентом не створили реальних правових наслідків, а тому є нікчемними. Позивач не згоден з висновками Акту, вважає їх необґрунтованими, а винесене податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню, оскільки TOB "Бєлтранс" надало контролюючому органу всі первинні документи, які запитувалися відповідачем, що підтверджують реальність господарських операцій з вказаним контрагентом.

У судовому засіданні 09.06.2015 року судом згідно ч.3 ст. 52 КАС України залучено Державну податкову інспекцію у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області в якості другого відповідача у справі, оскільки саме цим органом приймалося спірне рішення, і на момент розгляду справи запису про припинення цієї юридичної особи до ЄДР не внесено, та з урахуванням того, що позивач заперечував проти заміни відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з наведених вище підстав. Додатково до викладеного в позові представник позивача зазначив, що посилання відповідача в акті перевірки на відсутність реєстрації податкових накладних, виписаних TOB «Арткрісті» у лютому і березні 2014 року по господарським операціям з TOB "Бєлтранс", в Єдиному реєстрі податкових накладних не відповідає фактичним обставинам, оскільки наданим витягом з ЄРПН підтверджується факт реєстрації цих податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України строк. Тому порушень вимог п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України позивач також не допускав.

Представник відповідачів позов не визнав, надав заперечення, згідно яких позовні вимоги вважає безпідставними, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 12.09.2014 року № законним, тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2010 року Біляївською районною адміністрацією Одеської області зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" за № 1 001 751.

TOB "Бєлтранс" взято на податковий облік в органах державної податкової служби 14.10.2010 року за №15281, станом на момент перевірки підприємство перебувало на обліку в ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області.

Судом встановлено, що у період з 15.08.2014 року по 21.08.2014 року на підставі наказу №446 від 14.08.2014 року «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «Бєлтранс», згідно п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, уповноваженою особою ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області проведено позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Бєлтранс», код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам із TOB «Арткрісті», код за за період з 01.01.2014 року по 21.07.2014 року та з питань відображення результатів даних операцій в податковій звітності за 2014 рік.

Окрім наданих позивачем первинних документів, при перевірці також були використані:

- постанова від 21.07.2014 року ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Житомирській області про призначення позапланової документальної невиїзної перевірки TOB «Бєлтранс» код 37260797 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства службовими особами за період діяльності з 01.01.2014 року по 21.07.2014 року в розрізі контрагенту TOB «Арткрісті» код 35393838;

- протокол допиту свідка від 18.07.2014 року ОСОБА_2, яка являлася директором TOB «Арткрісті» код 35393838.

- акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 10.07.2014р. №1580/26-59-22-01/35393838 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання TOB "АРТКРІСТІ" () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період: з 01.03.2014 по 31.03.2014 року»;

- акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 12.06.2014р. №1423/26-59-22-01/35393838 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання TOB "АРТКРІСТІ" () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період: з 01.02.2014 по 28.02.2014 року».

За результатами перевірки складено акт перевірки 152/22/37260797 від 29.08.2014 року, згідно висновків якого ТОВ "Бєлтранс" допущено порушення:

- п.201.10 ст.201, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1605667 грн., в т.ч.: за лютий 2014 року на суму 629723 грн., за березень 2014 року на суму 975943 грн.

12 вересня 2015 року на підставі акту перевірки № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання ТОВ "Бєлтранс" з податку на додану вартість на загальну суму 2408500,5 грн., із них: за основним платежем - 1605667 грн., штрафними санкціями - 802833,5 грн.

Згідно ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконання робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на вищевикладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судом встановлено, що 27.02.2014 року між TOB «Арткрісті» (продавець) ТОВ "Бєлтранс" (покупець) укладено договір поставки №27-02-01/14. (том 1 а.с.74-78).

Згідно п.1.1 Розділу І «Предмет договору», постачальник (TOB «Арткрісті») поставляє за заявками покупця (TOB «Бєлтранс») товар (нафтопродукти), а покупець приймає його та зобов'язується оплатити його вартість; згідно п.1.2 асортимент товару, його номенклатура, кількість і ціна вказуються в рахунках-фактурах на кожну окрему партію товару, що є невід'ємною частиною цього договору. В рахунках-фактурах за вказаним договором зазначено постачання контрагентом TOB "Бєлтранс" дизельного палива.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором TOB "Бєлтранс" надано наступні документи: видаткову накладну № РН - 0000047 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру № СФ-0000047 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000046 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру № СФ-0000046 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000045 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру № СФ-0000045 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000044 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру № СФ-0000044 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000014 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000005 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000006 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000007 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000008 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000009 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000010 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000011 від 31.03.2014 року; товарно-транспортні накладні на перевезення дизельного пального власним (орендованим) автотранспортом (том 1 а.с.79-98, 101-108).

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту в періоді, що перевірявся, за результатами господарських відносин з платником податків TOB «Арткрісті» за договором поставки №27-02-01/14, позивачем надано суду копії податкових накладних, виписаних вказаним контрагентом, а саме: податкову накладну від 28.02.2014 року №44 на суму 413 364,16 грн.; податкова накладна від 28.02.2014 року №45 на суму 564416,78 грн.; податкову накладну від 28.02.2014 року №46 на суму 433089,68 грн.; податкову накладну від 28.02.2014 року №47 на суму 579381,00 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №5 на суму 498523,36 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №6 на суму 587427,73 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №7 на суму 325871,51 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №8 на суму 693873,90 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №9 на суму 557626,14 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №10 на суму 472641,56 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №11 на суму 522459,14 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №14 на суму 628154,72 грн. (том 1 а.с.145-148, 155-162).

Судом встановлено, що 27.02.2014 року між TOB «Арткрісті» (продавець) ТОВ "Бєлтранс" (покупець) укладено договір поставки №27-02-02/14 (том 1 а.с.109-111).

Згідно п.1.1 Розділу І «Предмет договору», постачальник (TOB «Арткрісті») поставляє за заявками покупця (TOB «Бєлтранс») товар, а покупець приймає його та зобов'язує оплатити його вартість; згідно п.1.2 асортимент товару, його номенклатура, кількість і ціна вказуються в рахунках-фактурах на кожну окрему партію товару, що є невід'ємною частиною цього договору. За даним договором постачальник поставляв позивачу запчастини, про що зазначено в рахунках - фактурах, наданих позивачем.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором TOB "Бєлтранс" надано наступні документи: видаткову накладну № РН - 0000048 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру №СФ-0000048 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000049 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру №СФ-0000049 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000050 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру №СФ-0000050 від 28.02.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000051 від 28.02.2014 року; рахунок - фактуру №СФ-0000051 від 28.02.2014 року; , видаткову накладну № РН - 0000013 від 31.03.2014 року; видаткову накладну № РН - 0000012 від 31.03.2014 року; товарно-транспортні накладні (том 1 а.с.99, 100, 112-122).

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту в періоді, що перевірявся, за результатами господарських відносин з платником податків TOB «Арткрісті» за договором поставки №27-02-02/14, позивачем надано суду копії податкових накладних, виписаних вказаним контрагентом, а саме: податкову накладну від 28.02.2014 року №48 на суму 525422,00 грн.; податкову накладну від 28.02.2014 року №49 на суму 498183,00 грн.; податкову накладну від 28.02.2014 року №50 на суму 684396,00 грн.; податкова накладна від 28.02.2014 року №51 на суму 578267,00 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №12 на суму 689260,00 грн.; податкову накладну від 31.03.2014 року №13 на суму 381640,00 грн. (том 1 а.с.149-154).

TOB «Бєлтранс» перераховано ТОВ «Арткрісті» кошти у розмірі 4929954,41 грн. за вищевказаними договорами поставки від 27.02.2014 року №27-02-01/14 та №27-02-02/14 у безготівковій формі, що підтверджується наступними плаіжними дорученнями на перерахування позивачем коштів з відміткою банківської установи, а саме: №379 від 02.04.2014 року на загальну суму 43652,95 грн.; №435 від 11.04.2014 року на загальну суму 231578,95 грн.; №205 від 24.04.2014 року на загальну суму 330515,00 грн.; №288 від 30.04.2014 року на загальну суму 312632,00 грн.; №302 від 12.05.2014 року на загальну суму 93 800,00 грн.; №79 від 11.04.2014 року на загальну суму 1052,65 грн.; №63 від 14.04.2014 року на загальну суму 632900,00 грн.; №67 від 18.04.2014 року на загальну суму 41858,00 грн.; №46 від 05.05.2014 року на загальну суму 426701,00 грн.; №47 від 07.05.2014 року на загальну суму 420660,00 грн.; №48 від 12.05.2014 року на загальну суму 169 338,86 грн.; №50 від 12.05.2014 року на загальну суму 600000 грн.; №51 від 14.05.2014 року на загальну суму 600000 грн.; №310 від 15.05.2014 року на загальну суму 600000 грн.; №1 від 28.04.2014 року на загальну суму 433089,68 грн.; №2 від 29.04.2014 року на загальну суму 566910,32 грн. (том 1 а.с.174-189).

Крім того, згідно договору №01/08/01-14 про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Арткрісті» (первісний кредитор), ТОВ «Лейквуд» (новий кредитор) та TOB «Бєлтранс» (боржник), решту боргу за вказаними договорами поставки у сумі 4704043,27 грн. TOB «Бєлтранс» перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Лейквуд», що підтверджується карткою рахунку 6852 по контрагенту ТОВ «Лейквуд», в якій наявні посилання на банківські виписки № 0003154 від 13.08.20-14р., № 0000453 від 14.08.2014р., № 0000459 від 20.08.2014р. (том 1 а.с.142-144).

Рух активів в процесі здійснення господарської діяльності позивача також відображено в картці рухунку 631 по контрагенту ТОВ «Арткрісті». (том 1 а.с.123-141).

TOB "Бєлтранс" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість за лютий 2014 року на суму 629723 грн., за березень 2014 року на суму 975 943 грн., а всього за вказані періоди на загальну суму 1605667 грн.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках, такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201. 4 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 Перехідних положень Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість -продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 01 січня 2012 року. До платників податку, до яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців 8 і 9 п. 201.10 ст. 201 цього Кодексу.

Таким чином, Податковим кодексом України, передбачені випадки не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку: відсутність податкової накладної, оформлення її з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу, складання податкової накладної особою, яка у встановленому порядку не зареєстрована як платник податку на додану вартість та/або відсутність мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у передбачених законом випадках. Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

В Розділі 2 акту перевірки № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року зазначено, що TOB «Бєлтранс» сформував податковий кредит в деклараціях за лютий 2014 року та березень 2014 року за рахунок податкових накладних, отриманих від контрагента постачальника ТОВ «Арткрісті», які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушено п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Згідно п.10 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, датою та часом подання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі Державній податковій службі є дата та час, зазначені у квитанції про їх прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття.

Пунктом 11 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 передбачено, що квитанція, що підтверджує факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, надсилається протягом операційного дня платникові податку. Якщо протягом операційного дня платникові податку не надіслано квитанцію, що підтверджує прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування, такі податкова накладна та/або розрахунок коригування вважаються зареєстрованими.

Абзацами 5-7 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

В ході розгляду справи позивачем надано до суду роздруківку квитанцій №1 про реєстрацію податкових накладних TOB «Арткрісті» в Центральному порталі прийому звітності МДЗ України, які, згідно пояснень позивача, надані йому контрагентом разом з податковими накладними (том 3 а.с.197-214) та витяг з Єдиного реєстру податкових накладних станом на 03.06.2015 року, з якого вбачається прийняття та реєстрація контролюючим органом податкових накладних №№ 5-14 від 31.03.2014 року, та № № 44-51 від 28.02.2014 року. При цьому, будь-яка інформація щодо неприйняття вказаних податкових накладних відповідачами суду не надана.

Більш того, представник відповідачів в ході судового розгляду випискою з Єдиного реєстру податкових накладних станом на 06.06.2015 року за період 01.01.2014 - 06.06.2015 року підтвердив факт реєстрації TOB «Арткрісті» вищеперелічених податкових накладних від 28.02.2014 року (дата реєстрації в ЄРПН - 14.03.2014 року) та від 31.03.2014 року (дата реєстрації в ЄРПН - 14.04.2014 року).

Наведене свідчить про своєчасність (в межах 15 календарних днів з дати виписки) реєстрацію контрагентом-продавцем - ТОВ «Арткрісті» виписаних податкових накладних, суми ПДВ по яких включено позивачем до складу податкового кредиту лютого та березня 2014 року.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, у сумі 1605667 грн. по господарським операціям з контрагентом TOB «Арткрісті», оформлені у встановленому законом порядку з дотриманням вимог ст.201 ПК України, особами, які були зареєстровані платниками податку на додану вартість на момент їх виписки, порушень умов реєстрації податкових накладних продавцем в ЄРПН допущено не було.

Таким чином, передбачених законом підстав для невключення до складу податкового кредиту позивача податку на додану вартість у сумі 1605667 грн. у відповідача не було.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 09.09.2008р. (в ЄДРСР № 2362425), у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумнівів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит, та/або бюджетне відшкодування, достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. При цьому, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу само собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі, достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема, про несплату податків, чи неподання податкової звітності).

З огляду на досліджені судом первинні документи позивача, вчинені ним господарські операції з контрагентом TOB «Арткрісті» не викликають сумнівів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

В Акті перевірки № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року відповідач зазначає, що TOB "Бєлтранс" фактично фінансово - господарські операції з вищевказаним контрагентом не здійснювало, а це означає, що правочини укладалися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, що є ознакою фіктивних правочинів, згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданного на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов"язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України, фіктивним правочин може бути визнаний тільки в судовому порядку, однак жодного судового рішення про визнання фіктивними договорів позивача з вищевказаним контрагентом відповідачі суду не надали.

Також не можна вважати правочини позивача з вказаним контрагентом нікчемними.

Частиною 1 статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавцем чітко зазначено, що саме є порушенням публічного порядку і відповідно, який правочин може вважатися нікчемним.

Висновками, зазначеними в акті перевірки, не доведено, яким саме чином угоди між позивачем та контрагентами були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним з боку позивача.

З аналізу письмових доказів вбачається, що в ході перевірки контролюючим органом не був встановлений умисел позивача на порушення чинного законодавства України чи його обізнаність з наявністю таких намірів у контрагента.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Проте, в судовому порядку правочин між TOB "Бєлтранс" та контрагентом TOB «Арткрісті» недійсним не визнавався, ані як фіктивний правочин (ч.2 ст.234 ЦК України), ані як правочин, що порушує публічний порядок (ч.3 ст.228 ЦК України).

Таким чином, судом не встановлено жодного факту, який би свідчив про те, що зміст правочину між TOB "Бєлтранс" та контрагентом TOB «Арткрісті» не відповідає дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання договорів.

Наданими позивачем платіжними дорученнями, картками рахунків 631, 6852 ТОВ "Бєлтранс" по контрагентам ТОВ «Арткрісті» та ТОВ «Лейквуд», відповідно, а також довідкою позивача (том 1 а.с.190) підтверджується фактична оплата позивачем вартості придбаного у TOB «Арткрісті» товару, з урахуванням ПДВ, рух активів в процесі господарської діяльності позивача.

Крім того, на підтвердження подальшого використання в господарській діяльності придбаного у TOB «Арткрісті» товару, позивачем надано копії подорожніх листів за березень, квітень, травень, червень 2014 року (том 2 а.с.101-250, том 3 а.с. 1-196) на підтвердження витрат дизельного палива; та акти списання зі складу підприємства товарно-матеріальних цінностей - запчастин (а.с.191 - 250 Т.1, 2-16 Т.2), які використовувалися для технічного обслуговування та ремонту автотранспорту позивача, основним видом діяльності якого є транспортна діяльність.

Наведені документи свідчать про зміни в майновому стані підприємства і, як наслідок, про реальність господарських операцій позивача з контрагентом.

Таким чином, суд вважає, що ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області дійшла неправильного висновку про недійсність правочинів між позивачем та контрагентом TOB «Арткрісті» та про нереальність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що податковий кредит позивача за результатами господарських операцій, які мали місце між позивачем та контрагентом - TOB «Арткрісті», сформований у повній відповідності з положеннями р.5 Податкового кодексу України, і підстав для невключення до складу податкового кредиту з ПДВ у періодах лютий та березень 2014 року суми 1605667 грн. у вказаного відповідача не було.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача в Акті № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року на Акти про неможливість проведення зустрічної звірки, складені ДПІ Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві, з наступних підстав.

Згідно п.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА України від 22.04.2011 року № 236, за результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання. Такий Акт не може містити будь-яких інших висновків (у тому числі про нікчемність чи фіктивність правочинів), окрім висновку про неможливість проведення зустрічної звірки.

Проте, в порушення вказаних вимог наказу ДПА України від 22.04.2011 року № 236, в актах ДПІ Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 12.06.2014 року та від 10.07.2014 року висновки про нереальність господарських операцій ТОВ «Арткрісті» з контрагентами в лютому та березні 2014 року було протиправно зроблено, без дослідження первинної документації, у тому числі по господарським операціям ТОВ «Арткрісті» з позивачем.

Також не приймаються до уваги посилання відповідача в Акті № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року на постанову від 21.07.2014 року ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Житомирській області та прокол допиту свідка від 18.07.2014 року по громадянці ОСОБА_2, яка являлась директором ТОВ «Арткрісті», оскільки вироку по кримінальному провадженню відносно посадових осіб ТОВ «Арткрісті» станом на дату розгляду даної справи немає, що підтвердив суду представник відповідачів.

З наданого відповідачем протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 18.07.2014 року вбачається, що її допитано про кримінальному провадженню щодо службових осіб ТОВ "Укреколайн" за ч.3 ст.212 КК України. Жодних питань щодо взаємовідносин з ТОВ "Бєлтранс" свідку не ставилося.

Тому, з урахуванням викладеної вище позиції Верховного Суду України стосовно того, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість, порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку, та враховуючи необізнаність платника податку (позивача), що заявляє право на податковий кредит з податку на додану вартість, про недобросовісний характер діяльності контрагента, суд не бере до уваги посилання ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області в акті перевірки на вищевказані матеріали кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судом факти суд вважає, що відповідачем - ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.09.2014 року № , при тому, що позивач довів суду реальність здійснення господарських операцій з контрагентом та відсутність порушень податкового законодавства, зазначених у висновках Акта перевірки № 152/22/37260797 від 29.08.2014 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов TOB "Бєлтранс" до ДПІ у Біляївському районі ГУ Міндоходів в Одеській області підлягає задоволенню, а прийняте вказаним відповідачем податкове повідомлення-рішення від 12.09.2014 року № підлягає скасуванню як протиправне.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" до ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.09.2014 року № суд вважає за необхідне відмовити, оскільки оскаржуване рішення цим відповідачем - ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області - не приймалося.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо, судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому судові витрати, понесені позивачем та підтверджені належними доказами, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 12.09.2014 року № .

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області - відмовити.

Стягнути судові витрати у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бєлтранс" ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 12 червня 2015 року.

Суддя: В.В.Андрухів