Справа № 815/631/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/52256/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

секретар: Антипенко В.В.,

за участю представника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби - Аландаренко Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3, як фізичної особи-підприємця, на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року у справі № 815/631/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби (далі - ДПІ),

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ №, №, №, № від 28.02.2012 року та №, № від 13.11.2012 року.

На обґрунтування позову зазначив, що не допускав порушень вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та Податкового кодексу України, про які зазначено податковим органом в акті перевірки.

21 червня 2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суди попередніх інстанцій зазначили, що ДПІ були надані належні та допустимі докази на підтвердження висновку, викладеному в акті перевірки, щодо порушення ОСОБА_3 вимог податкового законодавства.

ОСОБА_3 звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 18.07.2012 року до 26.07.2012 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка щодо дотримання ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.04.2009 року до 31.03.2012 року, за наслідками якої 2.08.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_3 у порушення вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» донарахований податок з доходів фізичних осіб, у розмірі 174 897,24 грн.; Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не оприбутковані готівкові кошти, у розмірі 832 548,00 грн., а також у порушення пп. 7.2.8 п. 7.2, пп. 7.8.1 п. 7.8. ст. 7, п. 180.1 ст. 180, п. 181.1 ст. 181, п.,п. 183.2, 183.4, 183.10 ст. 183, абз. «б» п. 185.1 ст. 185, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України не утриманий податок на додану вартість, у розмірі 301 889,00 грн.

28 серпня 2012 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 111 023, 50 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, у розмірі 194 495,40 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 382 344,60 грн., № щодо застосування штрафної (фінансової) санкції, у розмірі 4 162 740,00 грн.

У вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Державної податкової адміністрації в Одеській області щодо скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

9 листопада 2012 року Державна податкова служба в Одеській області прийняла рішення щодо залишення без змін податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № , № від 28.08.2012 року; скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 28.08.2012 року в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 23 760,32 грн. та у частині застосування штрафних санкцій з цього податку на суму 4 981,52 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишене без змін; на підставі п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України збільшено суму застосованих штрафних санкцій з податку на додану вартість на 4 590,00 грн.

13 листопада 2012 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення ОСОБА_3 грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 386 934,60 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 165 753,66 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України №727/98 від 3.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ № 727/98) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва, зокрема, фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

При цьому, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно з ст. 2 Указу № 727/98 доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва. Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки.

Згідно з п. 2.6 зазначеного Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до п. 6.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №79 від 1.03.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3.04.2000 року за № 208/4429, не зареєстрована платником ПДВ особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, встановленого статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зобов'язана подати до податкового органу заяву про реєстрацію її як платника ПДВ. Реєстраційна заява платника ПДВ має бути подана (надіслана) податковому органу фізичною особою-підприємцем не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення.

Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. 10 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 79 від 1.03.2000 року (в редакції, що діяла станом на початок 2010 року) особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 Закону, зобов'язані зареєструватися як платники податку в податковому органі в порядку, визначеному статтею 9 Закону та цим Положенням.

Згідно з п. 9.4 ч. 2 ст. 9 Закону України №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви (п. 9.5 ст. 9 Закону № 168/97-ВР).

Відповідно до пп. «а» п. 9.6 ст. 9 цього Закону з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу: особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Згідно з п.,п. 9.5, 9.6 ст. 9 та п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» у зв'язку з ненаданням заяви у строки, визначені законодавством, суб'єкт підприємницької діяльності несе відповідальність за не нарахування та несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту.

Стаття 6 Закону № 168/97-ВР визначає ставку податку на додану вартість. Відповідно до п. 6.1 цієї статі об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків. Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України № 889-ІV від 22.05.2003 року «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі - Закон № 889-ІV) (п. 22.10 ст. 22) до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26 грудня 1992 року «Про прибутковий податок з громадян», який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Пунктом 1.15 ст.1 Закону № 889-IV визначено, що податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно з пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону № 889-IV податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до п. 4.2 ст. 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Згідно з п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Відповідно до пп. «а», «б» п. 19.2 ст. 19 Закону № 889-IV особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок; надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається.

Згідно з п. 1 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 року (що діяло до 20.12.2011 року) фізичні особи - платники єдиного податку не звільняються від обов'язку нарахування, утримання та перерахування до бюджету прибуткового податку з громадян з доходів, які виплачуються найманим працівникам, включаючи членів сім'ї, та подання відомостей про виплачені їм доходи до органів державної податкової служби.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» з урахуванням п. 9.12 ст. 12 Закону № 889-ІV оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

З 2011 року питання сплати податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість врегульовано ст.,ст. 167, 168, 177, 180-211 Податкового кодексу України № 2755-VI від 2 грудня 2010 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_3 за період з 2009 року до 1 кварталу 2012 року від зайняття підприємницькою діяльністю отримано: у 2009 році - 538 066,00 грн., 2010 році - 707 517,00 грн., 2011 році - 801 928,00 грн., 1 кварталі 2012 року - 77 875,00 грн.

Відповідно до книг обліку доходів та витрат за формою № 10 ОСОБА_3 не були в повному обсязі оприбутковані зазначені готівкові кошти, на загальну суму 832 548,00 грн.

Згідно з звітами ОСОБА_3 як платника єдиного податку за період з 2009 року до 1 кварталу 2012 року сума виручки, у розмірі 832 548,00 грн., до загального обсягу виручки від реалізації товарів за звітні періоди також включена не була.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що ОСОБА_3 не були дотримані вимоги Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1269 від 26.09.2001 року, Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 1022 від 24.12.2010 року, Порядку ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1637 від 15.12.2011 року, оскільки окрім записів щодо сум отриманого доходу, жодних інших обов'язкових для заповнення граф ОСОБА_3 не велось, а тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 вів облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено вимогами п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.