Справа № 826/17673/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року письмове провадження № 826/17673/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

Головного управління МВС України в Донецькій області,

Артемівського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області

про скасування наказу, поновлення на посаді,

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України № 879 від 11.08.2014 року в частині накладення на начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області майора міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України № 1667 о/с від 26.08.2014 року в частині звільнення начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області;

- стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржені накази в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискридетує звання рядового і начальницького складу, є безпідставними та протиправними, оскільки вчинків, що слугували підставою для звільнення позивач не вчиняв.

Вказує, що йому невідомо, за які вчинки, що були розцінені як такі, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, його звільнено з органів внутрішніх справ, оскільки в наказі про його звільнення, не вказані обставини, начебто скоєного ним вчинку. З наказом МВС України № 879 від 11.08.2014 року, на підставі якого було видано наказ МВС України № 1667 о/с від 26.08.2014 року, яким його було звільнено з органів внутрішніх справ, він не ознайомлений, незважаючи на його заяву до МВС України від 14.10.2014 року.

Крім того, позивач вказує, що оскаржені накази прийнято з порушенням чинного законодавства та у спосіб, який не передбачено законодавством України, оскільки порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарних стягнень.

Зауважує, що фактично наказ про його звільнення з органів внутрішніх справ був йому доведений 09.10.2014 року, про що свідчить копія листа ознайомлення з витягом з наказу МВС України № 1667 о/с від 26.08.2014 року. До вказаного часу він, як начебто скоївши вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, від несення служби відсторонений не був, як начальник Часів-Ярського ВМ виконував свої функціональні обов'язки, згідно графіку заступав на чергування пом. відповідального по ОВС, розглядав матеріали, користувався службовим транспортом, здійснював керівництво Часів-Ярського ВМ Артемівського MB.

Крім цього, повідомляє, що він був звільнений без попередньої згоди з Артемівської первинною профорганізацією Донецької обласної професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ у складі членів якої він на теперішній час перебуває.

Разом з позовною заявою подав клопотання про поновлення строку для повторного звернення до суду, та про виклик і допит свідків, які можуть підтвердити його непричетність до співпраці з терористами так званої ДНР та відданість інтересам служби та Батьківщини.

Під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник Міністерства внутрішніх справ України заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема зазначає, що у порушення законів України, Присяги працівника органів внутрішніх справ України у період окупації м. Артемівськ та Артемівського району з 12 квітня 2014 по 5 липня 2014 року під час перебування на даній території незаконних збройних формувань, робота Часів- Ярського ВМ Артемівського MB ГУМВС України в Донецькій області фактично не припинялась та здійснювалася в тісній співпраці з представниками ДНР.

Як вбачається зі змісту наказу МВС України від 26.08.2014 № 1667 о/с, підставою його видання є наказ МВС України від 11.08.2014 № 879, в якому були встановлені обставини безвідповідального ставлення працівників Часів- Ярського ВМ Артемівського MB ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі і ОСОБА_1, до виконання службових обов'язків, свідомої зради інтересам служби, що виразилося у сприянні та співпраці з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угрупувань, які посягають на цілісність України та ведуть бойові дії на території нашої країни.

Звертає увагу суду, що в оригіналах документів, які були надіслані до Генеральної прокуратури України, містяться докази скоєння ОСОБА_1 вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницькоґо складу, що послугувало звільненню останнього з органів внутрішніх справ.

Також повідомляє, що під час проведення службової перевірки та службового розслідування було встановлено, що позивач активно співпрацював з ополченцями ДНР та надавав їм допомогу.

Зокрема, як вбачається з висновку службової перевірки, опитаний під час проведення дільничний інспектор міліції Часів-Ярського відділу міліції Артемівського MB старший лейтенант міліції ОСОБА_3 пояснив, що 09.05.2014 близько 10 год. 00 хв. до Часів-Ярського відділу міліції - приїхав автомобіль, в якому знаходились озброєні люди у камуфльованому одязі з георгіївськими стрічками, які запропонували начальнику вказаного відділу міліції ОСОБА_1 допомогу по охороні громадського порядку під час святкування Дня Перемоги, на що останній погодився. Окрім цього, в червні 2014 року, начальник Часів-Ярського MB на оперативній нараді всім співробітникам надав усний наказ про те, щоб працівники відділу міліції здійснювали спільне патрулювання із представниками ДНР та й взагалі надавали допомогу ополченню ДНР.

Отже, в ході проведення службового розслідування та службової перевірки встановлено, що вчинки, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ вчинено також і позивачем.

Вищезазначені факти стали підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ за вчинення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що відображено у наказі МВС України від 26.08.2014 № 1667 о/с.

Під час розгляду справи представник відповідача 1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Також заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Відповідач-2 в письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову з огляду на обґрунтованість підстав звільнення позивача та посилаючись на те, що органи внутрішніх справ під час винесення оскаржуваних наказів діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд під час розгляду справи вирішив заявлене клопотання представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, та дійшов висновків, що оскільки з оскаржуваним наказом від 26.08.2014 року № 1667 позивача ознайомлено 09.10.2014 року, (відповідно до листа про ознайомлення з наказом від 26.08.2014 року № 1667 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ) та з урахуванням того, що всі документи відносно звільнення позивача знаходяться у зоні АТО, що суттєво ускладнює їх отримання, пропуск строку звернення до суду - 4 дні не є суттвевою перешкодою для захисту його прав.

Заслуговує також на увагу посилання позивача на те, що він звертався до Київського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом (ухвалою суду від 11.11.2014 року № 810/6392/14 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто у зв'язку із непідсудністю цьому суду), що перешкодило позивачу реалізувати право на звернення до суду з позовом вчасно.

Представники відповідача 2 та відповідача 3 у судове засідання 12.02.2015 року не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалий перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень представників сторін, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Майор міліції ОСОБА_1 з 05.08.2013 перебував на посаді начальника Часів - Ярського відділення міліції Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області.

Наказом МВС України від 11.08.2014 за №807 за фактом порушення окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 комісії було доручено провести за вказаним фактом службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 11.08.2014 МВС України було складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області (далі-висновок).

З вказаного висновку судом встановлено, наступне (стор. 2 Висновку службового розслідування):12.04.2014 року представниками так званої "Донецької Народної Республіки" (далі ДНР) з метою дестабілізації обстановки у східних регіонах України захоплено адміністративне приміщення Слов'янського MB ГУМВС України в Донецькій області.

У подальшому, лідери терористичної організації ДНР, продовжуючи реалізовувати свої сепаратистські ідеї щодо відділення від України частини її території, з метою поповнення запасів озброєння та звернення до своїх лав якомога більшої частини місцевого населення, працівників міліції, а також поліпшення фінансового становища незаконно створеної організації захопили адміністративні будівлі силових органів Донецької області (МВС, СБУ, прокуратур міст Слов'янська, Краматорська, Дружківки, Костянтинівни, Красного Лиману, Артемівська, інших), взявши їх під повний контроль та у подальшому, шляхом співпраці із окремими службовими особами цих органів, які перейшли на бік ДНР, активно протистояли силам антитерористичної операції, чим нанесли державі непоправних втрат у сфері забезпечення національної безпеки, обороноздатності та фінансової стабільності України.

У ході перевірки Артемівського MB (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області установлено, що адміністративна будівля міськвідділу озброєними представниками самопроголошеної Донецької Народної Республіки не захоплювалась, останні захопили та перебували в приміщеннях міжрайонної прокуратури міста Артемівська та Артемівського району, міського виконавчого комітету та приміщення Приватбанку, що належить Артемівському ГУМВС України в Донецькій області, в якому вони знаходилися в період часу з 12.04.2014 року по 05.07.2014 року.

Крім цього, під час проведення службового розслідування виявлено, що адміністративні будівля міськвідділу не захоплювалася представниками ДНР, останні займали позицію вираженого домінування відносно міліціонерів, намагалися встановити свій контроль за діяльністю органів внутрішніх справ, неодноразово відвідували міськвідділ. Зазначене підтверджується тим, що окремі працівники Артемівського МВ, зокрема, начальник Часів-Ярського відділення міліції Артемівського МВ майор міліції ОСОБА_1 активно співпрацювали з ополченцями ДНР, надавали їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Артемівськ та Артемівському районі.

Згідно зазначеного висновку, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області, було закінчено, а відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердилися.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1 начальника Часів-Ярського відділення міліції Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 16 Висновку).

11 серпня 2014 року МВС України прийнято наказ від №879 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу МВС України від 26.08.2014 №1667 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 начальника Часів-Ярського відділення міліції Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вважаючи протиправним наказ Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667 о/с від 26.08.2014, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття оскаржуваних наказів МВС України в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, судова колегія виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 № 3460-IV.

Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 66 Положення, яким передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Отже, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п. 66 Положення, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, яке жодним чином не можна вважати звільненням за порушення дисципліни (передбачено п. 63 Положення). При цьому факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

На підтвердження наявності вказаного факту відповідач-1, як вбачається зі змісту наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2014 №879, посилається на порушення позивачем статті 65 Конституції України, частини 3 статті 3 та частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію», а також присяги працівника органів внутрішніх справ, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч.3 ст.3 Закону України «Про міліцію», у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

На обґрунтування порушень приведених норм відповідач-1 посилається на висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області від 11.08.2014, затверджений Міністром внутрішніх справ України 11.08.2014, а також на надані до суду письмові пояснення позивача, ОСОБА_1 від 01.08.2014 року, та ОСОБА_3 від 04.08.2014 року.

З указаного висновку слідує, що до МВС України надходила інформація про випадки безвідповідального ставлення окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області до виконання службових обов'язків, а саме (стор. 8 Висновку службового розслідування): що окремі працівники Артемівського МВ, зокрема, начальник Часів-Ярського відділення міліції Артемівського МВ майор міліції ОСОБА_1 активно співпрацювали з ополченцями ДНР, надавали їм допомогу, в тому числі і службову інформацію, відомості щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають в м. Артемівськ та Артемівському районі.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачами не надано доказів на підтвердження наведених у висновку службового розслідування та письмових запереченнях посилань на те, що позивач співпрацював з представниками незаконно створених воєнізованих формувань та злочинних угруповань, зокрема, ДНР, найманцями інших держав, сприяв їх незаконній діяльності та надавав останнім допомогу, в тому числі і «службову інформацію, відомості, щодо анкетних даних як працівників міліції так і громадян, які мешкають у м. Артемівськ та Артемівському районі» (цитата по тексту акту службового розслідування).

Матеріали справи також не місять іншого службового розслідування, яке б встановлювало випадки безвідповідального ставлення та порушення вимог діючого законодавства України та службової дисципліни безпосередньо ОСОБА_1.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних наказів стали висновки службового розслідування, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем 1 визначене вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу - якого саме вчинку, з тексту висновку незрозуміло.

В той же час, як зазначалося, жодних доказів на підтвердження наявності такого вчинку (вчинків) відповідачами не надано. Представники відповідачів зазначили, що їм не відомо про наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування щодо здійснення їх ОСОБА_1.

Разом з тим, позивач в судових засіданнях неодноразово, в тому числі у присутності свідків, надавав пояснення, що в період його знаходження на посаді начальника Часів-Ярського відділу міліції приміщення міського відділу міліції та його територія будь-якими особами не захоплювалася. Він та всі інші працівники відділу знаходилися на роботі. Працівниками міського відділу міліції особам, які представлялися учасниками ДНР, у будь-яких діях не сприяли. Його підлеглі чи будь-хто інший про збройний напад і захват будівель, зокрема будівлі міського відділу міліції, йому не повідомляли. Зазначив, що жодні незаконні збройні формування до участі у патрулюванні міста та охоронні громадського порядку, поряд з працівниками міліції, не залучались, участі не приймали.

Суд звертає увагу, що процесуальні документи (постанова про порушення кримінального провадження, обвинувальний вирок суду в кримінальній справі, постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, або постанова суду в адміністративній справі, якщо вони набрали законної сили), які доводять скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу відносно позивача суду не надавалися, а тому відсутні в матеріалах справи.

Наданий до матеріалів справи Висновок службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників Артемівського МВ ГУМВС в Донецькій області, виявленими у ході відпрацювання зазначеного підрозділу від 28.10.2014 р., суд не бере до уваги, оскільки такий висновок було складено вже після прийняття 11.08.2014 та 26.08.2014 оскаржуваних наказів, а отже такий висновок не міг бути врахований відповідачем при прийняті оскаржуваних наказів.

Судом у судовому засіданні у режимі відеоконференції проведено допит свідків - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_3 - дільничий інспектор міліції Часів - Ярського відділу міліції Артемівського міського відділу старший лейтенант міліції, (станом на час допиту переведений до м. Маріуполь) підтримав раніше надані ним пояснення відповідачу 1, 04.08.2014 року та пояснив суду, що знаходився з позивачем у неприязне них відносинах під час служби.

Пояснив, 09.05.2014 близько 10 год. 00 хв. до Часів-Ярського відділу міліції приїхав автомобіль Ford, в якому знаходились озброєні люди у камуфльованому одязі з георгіївськими стрічками.

Також повідомив, що він побачив людину у камуфльованому одязі російського зразку з автоматом Калашникова на території відділу міліції, яка там фотографувалася з деякими співробітниками міліції і ніхто їм не заборонав це робити та не чинив будь - який опір.

Вказані особи запропонували начальнику Часів-Ярського відділу міліції ОСОБА_1 допомогу по охороні громадського порядку під час святкування Дня Перемоги, на що останній погодився. Окрім цього, в червні 2014 року, начальник Часів-Ярського ВМ на оперативній нараді всім співробітникам надав усний наказ, про те, щоб працівники відділу міліції здійснювали спільне патрулювання із представниками ДНР та й взагалі надавали допомогу ополченню ДНР. У подальшому, представники ополчення ДНР неодноразово приїзджали до Часів-Ярського ВМ та намагались відібрати службові автомобілі для особистого користування, однак начальник ВМ ОСОБА_1 особисто телефонував до керівництва Горлівського осередку ДНР і з ними домовлявся щодо залишення транспортних засобів у підрозділі міліції.

Покази надані свдком ретельно перевірені судом.

Позивач під час розгляду справи підтвердив, що даний свідок є його підлеглим, за час служби з ним склалися неприязні відносини, на підґрунті службової недисциплінованості та халатності останнього. Зазначив, що свідок надав неправдиві покази та оговорив його. Позивач наголошував, що ніяким чином з терористами так званої ДНР не співпрацював і на той час підлеглим йому співробітникам Часів-Ярського відділення міліції співпрацювати з ними будь яких наказів не надавав і не міг надавати, тому що він патріот своєї Батьківщини. Крім того, з-за своєї позиції протидії сепаратизму був вимушений деякий час переховуватись, зберігаючи життя від терористів.

Також судом встановлено, що свідку ОСОБА_3 не відомо про реєстрацію в єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про факт захоплення Часів-Ярського відділу міліції 09.05.2014 року представниками ДНР, на роботу після захоплення вказаного відділу міліції він ходив у звичайному порядку, патрулювання з представниками ДНР не здійснював.

Свідок ОСОБА_5 - командир взводу роти патрульної служби Артемівського міського відділу, позивачу не підпорядковувався, проте залучався до охорони громадського порядку в м. Часів-Яр 09.05.2015 року, пояснив, що захвату адміністративного будинку чи озброєнних людей - представників ДНР цього дня він не бачив. Також повідомив, що ОСОБА_3 він знає з дитинства, останній не приязно відносився до ОСОБА_1, не гарно виславлювався іншим працівникам правоохоронних органів відносно нього. Позитивно ОСОБА_3 він охарактеризувати не може.

Свідок ОСОБА_6 - працював в слідчому управлінні м. Артемівська, пояснив, що з позивачем давно знайомий, часто приїзжав до м. Часів-Яр та зустрічався з ОСОБА_1 Біля відділу міліції протягом травня - червня 2014 року не бачив озброєних людей ДНР, на оперативних нарадах працівників відділу міліції м. Часів-Яр присутнім не був.

Також повідомив, що позивач не допускав ніяких дій проти держави України. Вказував, що позивача безпідставно звинуватили працівники з якими він служив. Вважає, що ОСОБА_1, як начальник був до них вимогливим, а тому вони сказали неправду.

Крім цього суд також бере до уваги письмові пояснення дільничого інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Часів - Ярського відділу міліції Артемівського міського відділу лейтенанта міліції ОСОБА_7, що надійшли на адресу суду 19.05.2015 року від представника Головного управління МВС України в Донецькій області.

Згідно вказаних пояснень, в результаті ознайомлення з письмовими поясненням ОСОБА_3 він частково підтверджує дані пояснення в частині того, що від начальника Часів-Ярського відділу міліції ОСОБА_1 поступив усний наказ про можливу співпрацю та спільне патрулювання з особами, що є представниками ДНР, він це сприйняв так, що вищевказаний усний наказ видано не безпосередньо ОСОБА_1, а від вищого керівництва - начальника Артемівського МВ ГУ МВС в Донецькій області ОСОБА_8, тому що ОСОБА_1 при будь якому наказі завжди посилався на накази вищого керівництва та про їх обов'язкове виконання.

Також свідок повідомляє, що від виконання вказаного наказу він відмовився, у подальшому дане питання ОСОБА_1 не ставилося, він як і раніше продовжував виконувати свої функціональні обов'язки дільничого інспектора. Представниками ДНР захват будівлі Часів-Ярського відділу міліції ніколи не здійснювався.

З огляду на вищевказане суд пояснення свідка ОСОБА_3 до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження належними доказами під час розгляду справи.

Інших доказів (будь - яких фотографій чи ін документів, відомостей) того, що позивач займаючи вказану посаду співпрацював з представниками ДНР, надавав їм допомогу, сприяв в отриманні представниками ДНР вогнепальної зброї відділу, службових автомобілів чи будь якої іншої техніки, виділяв особовий склад для надання допомоги представникам ДНР у патрулюванні території тощо відповідачами не надано. Про зазначене вказувалось вище.

Також суду не надано відомостей про вжиття заходів прокурорського реагування чи заходів реагування Управління Служби безпеки України в Донецькій області з приводу вказаних подій, внесення відомостей про ймовірні злочини до державного реєстру.

Таким чином, викладені у вказаному висновку обставини, щодо скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького склад, суд вважає не доведеними.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013р. №230 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013р. за №541/23073, службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції.

Пунктом 5.1 вказаної Інструкції встановлено строк службового розслідування, який за загальним правилом може тривати місяць із дня видання наказу про його призначення.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України передбачено, що особа рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводиться службове розслідування, має, зокрема, право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Вказаним пунктом також встановлено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС (рядового/начальницького складу) письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

Як вбачається із матеріалів справи, службове розслідування, результати якого зафіксовані у висновку від 11.08.2014, проведене на підставі наказу МВС України від 11.08.2014 №807, і наказ МВС України №879 про притягнення до дисциплінарної відповідальності також прийнято 11.08.2014. Тобто, призначення службового розслідування, фіксація його результатів та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснене в один день. Відтак, при службовому розслідуванні не було дотримано встановлену процедуру його проведення та не забезпечено дотримання вищевказаних прав позивача, як особи, стосовно якої зокрема воно проводилось. При цьому, як свідчать матеріали справи, пояснення у позивача були відібрані до призначення службового розслідування, адже вони датовані 01.08.2014р.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачами, не лише не доведено у відповідності до ч.1 та ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, того, що позивачем вчинено дії, які, згідно п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є підставою для звільнення, але й недодержано процедуру проведення службового розслідування, яке покладено в основу звільнення позивача.

За приписами ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, матеріалами справи не підтверджено викладену у Висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами. За наведених обставин, оскаржувані накази МВС України в частині, яка стосується позивача, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність звільнення позивача із займаної посади, вимога про стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, спірний наказ не визначає дату, з якої позивача звільнено з органів внутрішніх справ, відтак, днем звільнення колегія суддів вважає дату видання наказу, а саме 26 серпня 2014 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. №499 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №205/14896), затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 1.6 вказаної Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

З метою повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.08.2014 року (з наступного дня після звільнення).

Згідно з частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С ТА Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №879 від 11.08.2014 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Краснолиманського МВ, Дзержинського МВ та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №1667о/с від 26.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас на підставі п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, звільнення начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області.

5. Зобов'язати Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.08.2014 року.

6. Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Часів-Ярського ВМ Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області та стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді: В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов