Справа № 802/1150/15-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 червня 2015 р. Справа № 802/1150/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції

про: визнання протиправним листа та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

24.04.2015 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) з адміністративним позовом до відповідача - Реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції (далі - Реєстраційна служба Теплицького РУЮ). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправним лист завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Теплицького районного управління юстиції Грабового М.І. №2.2.-12/189 від 25.03.2015 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

- зобов'язати Реєстраційну службу Теплицького районного управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на під'їзні залізничні колії одиницею виміру - м, кількістю - 244, вартістю реалізації без ПДВ - 47741 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, огорожа з/б плити одиницею виміру - м, кількістю - 250, вартістю реалізації без ПДВ - 13654 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він придбав відповідно до Правил біржових торгів на Товарній біржі «Подільський контракт» нерухоме майно: під'їзні залізничні колії одиницею виміру - м, кількістю - 244, вартістю реалізації без ПДВ - 47741 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, огорожа з/б плити одиницею виміру - м, кількістю - 250, вартістю реалізації без ПДВ - 13654 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить біржова угода купівлі-продажу № 066/11 від 19.12.2011 року укладена між ОСОБА_2 та ВАТ по матеріально - технічному і сервісному забезпеченню «Тепликміжрайагротехсервіс». Позивач зазначає, що ним були надані необхідні документи відповідачу для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з урахуванням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, проте, в порушення вимог законодавства відповідачем було протиправно та не обґрунтовано відмовлено у державній реєстрації прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі. При цьому, направив на адресу суду заперечення, згідно яких зазначив, що відповідач надавши позивачу лист від 25.03.2015 р. № 2.2.-12/189 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому вказав, що позивач не звертався із заявою встановленого зразка, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 року № 595/5, не подав передбачених для державної реєстрації права документів та надав біржову угоду № 066/11 від 19.12.2011 року, яка нотаріально не посвідчена. На підставі вищенаведеного, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.12.2011 року між позивачем та ВАТ по матеріально - технічному і сервісному забезпеченню «Тепликміжрайагротехсервіс» відповідно до Правил біржових торгів на Товарній біржі «Подільський контракт» укладено біржову угоду купівлі-продажу № 066/11 нерухомого майна: під'їзні залізничні колії одиницею виміру - м, кількістю - 244, вартістю реалізації без ПДВ - 47741 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, огорожа з/б плити одиницею виміру - м, кількістю - 250, вартістю реалізації без ПДВ - 13654 грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

25.03.2015 р. Реєстраційна служба Теплицького РУЮ, розглянувши заяву ОСОБА_2, дійшла висновку, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: згідно ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що позивачем не враховано.

Не погодившись із відмовою відповідача від 25.03.2015 р. № 2.2-12/189 та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваній відмові відповідача № 2.2.-12/189 від 25.03.2015 року суд звертає увагу, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 15 вказаного Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав (ч. 2 ст. 15 Закону).

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 868 від 17.10.2013 року (далі - Порядок № 868).

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Судом у відповідача витребовувалась реєстраційна справа ОСОБА_2 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак відповідач у наданих письмових запереченнях зазначив, що позивач не подав разом із заявою органові реєстрації прав необхідні документи. Тому, орган реєстрації прав, у відповідності із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскаржуваним листом від 25.03.2015 р. № 2.2-12/189 надав позивачу інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Правомірність мотивів таких дій відповідача підтверджується і нормою ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в силу якої, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, Наказом Міністерства юстиції України від 17.04.2012 № 595/5 «Про впорядкування відносин, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованим в Міністерстві юстиції 20.04.2012 р. за № 590/20903, затверджено форму заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вимоги до заповнення заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Також, відповідно до ч. 3-4 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Враховуючи, що подана заява не відповідала вимогам Наказу Міністерства юстиції від 17.04.2012 №595/5 крім того, до такої не долучено необхідних документів, відповідачем не приймалось рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а у передбачений Законом спосіб надано інформацію заявнику про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав (відповідно до ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 24 Закону; наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2011 року № 3601/5 «Про затвердження форм рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно та вимог до їх оформлення»).

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним листа відповідача № 2.2.-12/189 від 25.03.2015 року є безпідставними, оскільки за відсутності відповідної заяви та інших необхідних документів в органу державної реєстрації були відсутні правові підстави для прийняття одного із рішень за наслідками розгляду заяви щодо проведення державної реєстрації права.

Окрім цього, суд критично оцінює доводи позивача щодо неправомірності інших мотивів зазначених у листі з огляду на таке.

Згідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 37 Порядку № 868 визначено перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно та які є підставою для здійснення державної реєстрації речових прав.

До таких документів, зокрема, віднесено: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону, тощо.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 868 про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державні реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрований речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявні у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Як вбачається із матеріалів справи, однією із підстав для надання позивачу інформації про недоліки поданих для реєстрації документів стало те, що ним подано договір укладений на біржі, а не нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 657 ЦК договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За ч. 1 ст. 220 ЦК України, визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як встановлено судом, наданий договір купівлі-продажу № 066/11 від 19.12.2011 року, відповідно до якого позивачем було придбано у ВАТ по матеріально - технічному і сервісному забезпеченню «Тепликміжрайагротехсервіс» нерухоме майно, не був нотаріально посвідчений.

Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що такий договір не може підтверджувати перехід до позивача права власності на нерухоме майно.

Щодо посилання представника позивача на норми Закону України «Про товарну біржу», який, на думку представника, є спеціальним нормативним актом що визначає правові умови створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів (в тому числі на ст. 15 Закону, відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню) суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

У листі Міністерства юстиції України «Щодо здійснення реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, придбаного на біржових торгах» № 14-7/1390 від 11.12.2002 року роз'яснено, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про нотаріат». Також, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Для договорів купівлі-продажу, міни жилого будинку у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, установлено обов'язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до частини 4 статті 656 ЦК до договору купівлі - продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі - продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті.

Як зазначалось вище, статтею 657 ЦК передбачено, що договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина 1 статті 210 ЦК).

Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна повинні бути оформлені в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

Вказана позиція висловлена також Верховним Судом України в постанові від 16 лютого 2010 року № 10/14.

Відтак, суд вважає помилковим посилання представника позивача в обґрунтування свого позову на норми Закону України «Про товарну біржу», оскільки із спірного питання спеціальними є норми Цивільного кодексу України.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що для реєстрації права власності на нерухоме майно заявником повинен подаватися саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, про що вірно зазначено відповідачем в оскаржуваному листі.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що мотиви із яких відповідачем надано позивачу інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав (викладені у листі № 2.2.-12/189 від 25.03.2015 року) ґрунтуються на Законі. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним листа та зобов'язання відповідача вчинити певні дії відсутні.

З огляду на вказане, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович