Справа № 2а/1770/1395/2012
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Махаринець Д.Є.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"02" червня 2015 р. Справа № 2а/1770/1395/2012

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Євпак В.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "04" квітня 2013 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненькій області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2012р. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про:

- визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо невиплати йому при звільненні грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки;

- стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, виплату середнього заробітку за весь час затримки з 21.03.2012р. по день фактичного розрахунку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_3 зазначав, що за період роботи в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Рівненській області з 22.12.2003 р. до 20.03.2012 р. він отримав право на щорічну основну та додаткову відпустку загальної тривалості 382 календарних дні, використано ним було 332 дні. На думку скаржника, під час звільнення йому необхідно було виплатити компенсацію за 50 календарних днів, а не за 35 днів, як виплатив Відповідач. Позивач вважає, що отримав право на додаткову відпустку повної тривалості з 22.12.2003 р. - в день прийняття на роботу в Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача:

- грошову компенсацію за 15 календарних днів не використаної щорічної відпустки у розмірі 1301,87 грн.;

- середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки - з 21.03.2012р. по день фактичного розрахунку з ним;

- судовий збір у сумі 109,40 грн..

Позивачем під час розгляду справи 05.03.2013р. подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив у зв'язку з набранням законної сили постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.07.2012 р. у справі №2а/1770/1219/2012 визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо недоплати йому компенсації за 35 календарних днів щорічної відпустки та стягнути з відповідача недоплачену суму грошової компенсації за 35 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 534,98 грн., грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 1513,15 грн., виплату середнього заробітку за весь час затримки з 21.03.2012р. по день фактичного розрахунку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо недоплати ОСОБА_3 компенсації за 35 днів невикористаної щорічної відпустки в зв'язку з неврахуванням індексації заробітної плати в повному обсязі.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену компенсацію за 35 днів невикористаної щорічної відпустки відповідно до встановлених постановою Рівненського окружного адміністративного суду в справі №2а/1770/1219/2012, яка набрала законної сили, розмірів індексації заробітної плати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_3 із Державного бюджету судовий збір у розмірі 54 грн..

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що відповідачем не було надано і не компенсовано йому додаткову відпустку за стаж державної служби 24 роки (за період з 22.12.2003р. по 03.10.2004р.) і 25 років (за період з 01.10.2004р. по 03.10.2005р.) загальною тривалістю 30календарних днів (по 15 днів за кожний період). На думку скаржника, відповідач неправомірно не виплатив позивачу компенсацію за 15 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 1531,15 грн. В скарзі ОСОБА_3 звертає увагу колегії суддів на те, що задовольняючи позов частково ( в частині нарахування та виплати недоплаченої компенсації за 35 днів невикористаної відпустки), суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про стягнення з відповідача відповідного відшкодування.

Обговоривши доводи апеляційної скарги перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем - територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області в період з 22.12.2003 р. по 20.03.2012 р., тобто 8 років 2 місяці 28 днів.

При звільненні відповідно до наказу територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області від 20.03.2012 р. №23-к «Про звільнення ОСОБА_3», позивач отримав компенсацію всього за 35 календарних днів щорічної відпустки (20 календарних днів основної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років на державній службі за 2011 рік).

Відповідно до ст.35 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1994р. №250 «Про порядок та умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» державним службовцям, які мають стаж державної служби понад 10 років, посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів; додаткові оплачувані відпустки державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування надаються одночасно із щорічною відпусткою згідно з установленим графіком або за згодою сторін окремо від неї.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 затверджено порядок обчислення стажу державної служби.

Пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Підпунктом 36 пункту 4 Положення про Міністерство праці та соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 30 серпня 2000 р. № 1035/2000, що було чинне до набрання чинності Указу Президента України від 6 квітня 2011 р. № 389/2011 Мінпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснювало методичне забезпечення діяльності Міністерства праці та соціальної політики Автономної Республіки Крим, управлінь праці, зайнятості та соціального захисту населення місцевих державних адміністрацій, надавало практичну і методичну допомогу підприємствам, установам, організаціям, проводило інформаційно-роз'яснювальну, консультаційну роботу з питань, що входять до його компетенції.

Листом Міністерства праці та соціальної політики України та Головного управління Державної служби при Кабінеті Міністрів України від 27.01.1999 р. № 13-294 надано роз'яснення з питань щодо порядку надання державним службовцям додаткової оплачуваної відпустки. Зазначеним листом визначено, що виникнення у державних службовців права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість знаходиться у прямій залежності від наявності у державного службовця відповідного стажу державної служби.

Тому надання додаткової відпустки певної тривалості, а також виплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні державного службовця залежить від наявності у державного службовця стажу державної служби, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 р. № 250, що дає право на надання вказаної відпустки.

Додаткова оплачувана відпустка, яка надається державним службовцям, належить до щорічних відпусток, передбачених ст.4 Закону України «Про відпустки». Тому право на таку відпустку у перший рік роботи державного службовця настає за наявності права на основну відпустку повної тривалості.

Враховуючи наведені норми слід зробити висновок про те, що базою для визначення права на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки у державного службовця визначено наявність відповідного стажу державної служби, а тривалість зазначеної відпустки залежить від стажу державної служби, а саме: кількості років, місяців та днів, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 р. №250 можуть бути зараховані до бази обчислення стажу державної служби.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача та розрахунку стажу державної служби, станом на 22.12.2003 р. - день прийняття на роботу в Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області стаж державної служби позивача становив 24 роки 2 міс. 18 днів.

За стаж державної служби 24 роки Позивач мав отримати додаткову відпустку за останнім місцем державної служби або отримати компенсацію за неї при звільненні, оскільки відповідно до ч.1 ст.83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Отже, право на наступну додаткову відпустку за перебування на державній службі у позивача настало через 9 місяців 12 днів, тобто 04.10.2004р., при стажі державної служби 25 років.

Тому повний рік державної служби для позивача для отримання додаткової щорічної відпустки за стаж державної служби відраховується саме від 04 жовтня поточного року по 03 жовтня наступного року.

Враховуючи час державної служби позивача в територіальному управлінні - 8 років 02 місяці 29 днів, останній отримав право на 8 додаткових відпусток за стаж державної служби, які й були йому надані відповідачем, оскільки ОСОБА_3 отримав додаткову відпустку за 2004-2010 роки та компенсацію за 2011 рік при звільненні.

Таким чином, кількість днів невикористаної щорічної відпустки, за які підлягала виплата компенсація позивачу при звільненні була визначена відповідачем вірно (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції).

З огляду на те, що вимога позивача щодо грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки задоволенню не підлягає, вимога щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за 15 календарних не використаної щорічної відпустки, відповідно, не може бути задоволена.

З приводу позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за 35 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 534,98 грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Приписами ч.1 ст.71 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рівненським окружним адміністративним судом по розгляду справи №2а/1770/1219/2012 встановлено, що за період з лютого 2008 року по лютий 2012 року індекс споживчих цін неодноразово перевищував поріг індексації, а саме: у березні - травні, вересні-грудні 2008 року, січні-березні, червні, листопаді 2009 року, січні-лютому, серпні-вересні 2010 року, січні, березні-квітні 2011 року (відомості опубліковані у газеті «Урядовий кур'єр» за ці періоди, а отже відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», заробітна плата позивача підлягала індексації, виходячи з єдиного базового періоду - лютий 2008 року.

Отже судом встановлено, що в березні, квітні і травні 2011 року відповідачем було виплачено індексацію не в повному обсязі, а в період з червня 2011 року по день звільнення вона взагалі не виплачувалась. Постанова від 12.07.20112р. у справі №2а/1770/1219/2012 набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.; індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Аналогічні положення закріплені і в п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 (далі - Порядок №1078), відповідно до якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

За змістом п.5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення й індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться, а з наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу недоплачену компенсацію за 35 днів невикористаної щорічної відпустки з врахуванням індексації заробітної плати є обґрунтованими та, відповідно, підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Згідно положень статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, тобто, адміністративний суд визнає дії суб'єкта владних повноважень незаконними (протиправними) і зобов'язує відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до Закону, а не ухвалює рішення про стягнення визначених сум, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення нарахування виплат замість органу, якому надані такі повноваження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями стягувати визначену позивачем суму недоплаченої компенсації за 35 днів невикористаної щорічної відпустки з врахуванням індексації заробітної плати, перебираючи, при цьому, на себе повноваження суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо необхідності прийняття рішення судом першої інстанції про стягнення з відповідача недоплаченої суми грошової компенсації за 35 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 534,98 грн..

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, відповідно, не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "04" квітня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: В.В. Євпак

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33027

3- відповідачу/відповідачам: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненькій області вул. Замкова,22а,м.Рівне,33028

- ,