Справа № 820/3796/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 р. № 820/3796/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зеленського М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача по блокуванню розгляду конкретних прохань скарги від 21.10.14, звернення від 22.08.14 неправомірними;

- визнати дії відповідача по прийняттю висновку від 01.06.13 неправомірними;

- визнати дії відповідача по визнанню рішень Золочівської прокуратури від 12.08.2010 та від 13.08.10 року неправомірними;

- зобов'язати відповідача виконати конкретне рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.10 (ухвала), згідно відповідного законодавства;

- зобов'язати відповідача виконати вимоги ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян" тобто повернути позивачу всі його додатки до звернень від 18.03.13, 22.04.13, 22.04.14.

Ухвалою суду від 08.06.2015 позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Прокуратури Харківської області по визнанню рішень Золочівської прокуратури від 12.08.2010 - залишено без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що дії прокуратури Харківської області вчинені на підставі та в межах чинного законодавства, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку з безпідставністю.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Щодо позовних вимог про визнання дії відповідача по прийняттю висновку від 01.06.13 неправомірними, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором відділу 06/1 прокуратури області винесено висновок від 01.06.2013, затверджений прокурором області 03.06.2013, яким припинено провадження за зверненнями ОСОБА_1 з питань невиконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 та незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, у тому числі від 18.03.2013, 11.02.2013.

Зазначеним висновком встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до прокуратури області зі зверненнями щодо незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, невиконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 та з інших питань.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій співробітників Золочівського РВ ГУ МВС України в області, а саме - щодо неналежного розгляду його звернень за фактом вчинення протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2009 у задоволенні позову останнього відмовлено. Вказану постанову суду ОСОБА_1 оскаржено в апеляційному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, постанова суду від 20.08.2009 скасована, провадження у справі закрито. Заявнику надано роз'яснення, що вирішення спору належить до компетенції судів загальної юрисдикції в порядку, визначеному КПК України.

26.05.2010 ОСОБА_1 звернувся до Золочівського районного суду зі скаргою щодо скоєння злочинів, передбачених ст.ст. 366, 367 КК України, старшим ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенком О.М.

Постановою Золочівського районного суду від 29.07.2010 скаргу заявника направлено до прокуратури Золочівського району для організації перевірки та прийняття рішення по суті.

За результатами перевірки прокуратурою району 12.08.2010 прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно старшого ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенка О.М. за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України (в редакції КПК 1960 року).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Золочівського РВ ГУ МВС України в області із заявами щодо неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За результатами перевірки Золочівським РВ ГУ МВС України в області 15.06.2010, 17.06.2010, 21.07.2010, 21.10.2010, 01.11.2010, 17.11.2010, 18.11.2010 в порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ознак складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України (в редакції КПК 1960 року).

Одночасно ОСОБА_1 роз'яснено, що Кримінальним процесуальним кодексом України, який набрав чинності 20.11.2012, не передбачено стадію дослідчої перевірки, а також можливість оскарження прийнятих за її результатами процесуальних рішень вищестоящому прокуророві.

Також, заявнику роз'яснено право повторно звернутися із заявою про вчинене кримінальне правопорушення до відповідного правоохоронного органу, яка буде розглянута згідно з вимогами ст. 214 КПК України.

Таким чином, вивченням матеріалів перевірки за зверненням останнього встановлено, що перевірка за викладеними у зверненнях ОСОБА_1 фактами проведена повно, всебічно і об'єктивно.

На попередні звернення ОСОБА_1 в частині незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, у тому числі від 18.03.2013, 11.02.2013, невиконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 заявнику 03.04.2013 надано відповідь за підписом в.о. прокурора області та заявнику роз'яснено, що у разі надходження звернень, у яких будуть відсутні інші доводи з питання незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, невиконання рішення суду, відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про звернення громадян" листування з ним буде припинено.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з статтею 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як закріплено в статті 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про звернення громадян", не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно пункту 4.13 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 № 9гн (в редакції, чинній на момент винесення висновку), припинення провадження із заявником можливо у випадках, зокрема, якщо у повторному зверненні від особи до одного й того ж органу прокуратури відсутні нові дані або факти, які потребують додаткової перевірки, а всі викладені доводи раніше перевірені у повному обсязі та заявникові надано вичерпну відповідь керівником з повідомленням про припинення провадження і роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Провадження припиняється один раз на підставі мотивованого висновку виконавця, затвердженого прокурором району, міста, області та прирівняних до них, а в апараті Генеральної прокуратури - на підставі мотивованого висновку виконавця, погодженого керівником самостійного структурного підрозділу та заступником Генерального прокурора України.

Повідомлення про припинення провадження за скаргами заявнику надсилається один раз. Наступні звернення з питань, що раніше перевірялись, рапортом долучаються до наглядового провадження.

Провадження поновлюється, якщо підстави, за якими воно припинялось, відпали. Нові дані про порушення закону, повідомлені заявником, перевіряються в порядку, встановленому цією Інструкцією.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що дії прокуратури Харківської області по прийняттю висновку від 01.06.13 є законними та відповідають вимогам положень Закону України "Про звернення громадян" та Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури, а отже і позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача по блокуванню розгляду конкретних прохань скарги від 21.10.14, звернення від 22.08.14 неправомірними, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач 22.08.2014 звернувся до прокурора Харківської області з заявою про неналежне проведення прокуратурою області перевірок за його попередніми зверненнями.

Рапортом начальника відділу 15/3 прокуратури області запропоновано залишити скаргу ОСОБА_1 без розгляду, оскільки встановлено, що з питань, викладених у зверненнях ОСОБА_1 від 22.08.2014, 26.08.2014 та 05.09.2014 щодо неналежного, як на його думку проведення прокуратурою області перевірок за його попередніми зверненнями про невиконання рішення суду та з інших питань, 03.06.2013 слідчим управлінням прокуратури області припинено провадження з вищевказаних питань заявника відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Даний рапорт узгоджено начальником управління 15 прокуратури області та першим заступником прокурора області 10.09.2014.

Також, заявою від 21.10.2014 ОСОБА_1 звернувся до прокурора Харківської області з заявою про неналежне проведення прокуратурою області перевірок за його попередніми зверненнями та прийняття висновку від 01.06.2013.

Рапортом начальника відділу 15/3 прокуратури області запропоновано залишити скарги ОСОБА_1 від 17.10.2014 та 21.10.2014 без розгляду, оскільки встановлено, що з питань, викладених у зверненнях ОСОБА_1 щодо неналежного, як на його думку проведення прокуратурою області перевірок за його попередніми зверненнями про невиконання рішення суду та з інших питань, 03.06.2013 слідчим управлінням прокуратури області припинено провадження з вищевказаних питань заявника відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Даний рапорт узгоджено начальником управління 15 прокуратури області та першим заступником прокурора області 07.11.2014.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про звернення громадян", не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Згідно пункту 4.13 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 № 9гн (в редакції на момент винесення рапортів), припинення провадження із заявником можливо у випадках, зокрема, якщо у повторному зверненні від особи до одного й того ж органу прокуратури відсутні нові дані або факти, які потребують додаткової перевірки, а всі викладені доводи раніше перевірені у повному обсязі та заявникові надано вичерпну відповідь керівником з повідомленням про припинення провадження і роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Провадження припиняється один раз на підставі мотивованого висновку виконавця, затвердженого прокурором району, міста, області та прирівняних до них, а в апараті Генеральної прокуратури - на підставі мотивованого висновку виконавця, погодженого керівником самостійного структурного підрозділу та заступником Генерального прокурора України.

Повідомлення про припинення провадження за скаргами заявнику надсилається один раз. Наступні звернення з питань, що раніше перевірялись, рапортом долучаються до наглядового провадження.

Таким чином, враховуючи викладене, суд зазначає, що звернення ОСОБА_1 від 21.10.14 та 22.08.14 прокуратурою Харківської області правомірно та в межах положень Закону України "Про звернення громадян" та Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури, рапортами залишені без розгляду та долучені до наглядового провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дій відповідача по блокуванню розгляду конкретних прохань скарги від 21.10.14, звернення від 22.08.14 є необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання дії відповідача по визнанню рішення Золочівської прокуратури від 13.08.10 року неправомірними, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2010 слідчим прокуратури Золочівського району Харківської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно старшого ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенка О.М. за ознаками складів злочинів, передбачених ст.ст. 366, ст. 367 КК України у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину.

Листом від 11.03.2013 вих. № 06/1-15-13 Прокуратурою Харківської області надано позивачу відповідь на його скаргу від 11.02.2013.

Як вбачається зі змісту даної відповіді, прокуратурою повідомлено ОСОБА_1 про те, що за результатами перевірки його попередніх звернень прокуратурою району 13.08.2010 прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно старшого ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенка О.М. за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України.

Також, судом встановлено, що прокурором відділу 06/1 прокуратури області винесено висновок від 01.06.2013, затверджений прокурором області 03.06.2013, яким припинено провадження за зверненнями ОСОБА_1 з питань невиконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 та незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, у тому числі від 18.03.2013, 11.02.2013.

У висновку зазначено, що за результатами перевірки прокуратурою району 12.08.2010 прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно старшого ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенка О.М. за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України (в редакції КПК 1960 року).

Таким чином, суд зазначає, що датою прийняття прокуратурою Золочівського району Xарківської області постанови про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно старшого ДІМ Золочівського РВ ГУ МВС України в області Тищенка О.М. є 12.08.2010, тоді як у листі Прокуратури Харківської області від 11.03.2013 вих. № 06/1-15-13 помилково зазначено дату прийняття рішення 13.08.2010, що не відповідає дійсності.

Отже, враховуючи відсутність рішення Золочівської прокуратури від 13.08.10 року, суд вважає вимогу позивача про визнання дії відповідача по визнанню рішення Золочівської прокуратури від 13.08.10 року неправомірними безпідставною, та відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача виконати конкретне рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.10 (ухвала), згідно відповідного законодавства, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у 2009 році ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Золочівського РВ ГУМВСУ в Харківській області, в якому просив визнати неправомірними дії Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області, а саме: щодо неналежного розгляду його звернення від 09.06.2008 року по факту вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 противоправних дій, що мали місце 07.06.2008 року, по відношенню до ОСОБА_6, який косив траву за його проханням у певному місці, заборонивши останньому це робити, в зв'язку з чим особи, які винні в їх вчиненні не притягнуті до відповідальності та щодо перекручення відповідачем змісту ст. 99-1 КПК України при наданні йому відповіді від 19.06.08р., а також просить зобов'язати відповідача відшкодувати на його користь матеріальні збитки в розмірі 30,60 грн., та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Водночас, просить направити начальнику ГУМВС України в Харківській області рекомендацію щодо розгляду питання стосовно не відповідності займаній посаді старшого ДІМ Тищенко О.М.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2009 по адміністративній справі № 2-а-36428/09/2070 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 по адміністративній справі № 2-а-36428/09/2070 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2009 по справі № 2-а-36428/09/2070 скасовано; провадження у справі закрито; роз'яснено позивачу ОСОБА_1, що вирішення цього спору належить до компетенції судів загальної юрисдикції в порядку визначеному КПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, та те, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2010 закрито провадження в адміністративній справі № 2-а-36428/09/2070 за позовом ОСОБА_1, суд вважає позовні вимоги позивача про зобов'язання прокуратури Харківської області виконати конкретне рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.02.10 (ухвала), згідно відповідного законодавства, безпідставними та необґрунтованими, а отже позов в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача виконати вимоги ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян", тобто повернути позивачу всі його додатки до звернень від 18.03.13, 22.04.13, 22.04.14 суд зазначає наступне.

Судом встановлено. що 18.03.2013 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області зі скаргою щодо незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, не виконання рішення суду та з інших питань, до якої додано документи.

Листом від 03.04.2013 за вих. № 06/1-15-13 прокуратурою Харківської області надано відповідь на скаргу позивача, проте додані до скарги документи не повернуті йому.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 22.04.2013 ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України зі скаргою щодо незгоди з результатами перевірки за попередніми зверненнями, не виконання рішення суду та з інших питань, до якої додано в підтвердження даних фактів.

Листом від 03.06.2013 за вих. № 06/1-15-13 прокуратурою Харківської області надано відповідь на скаргу позивача, проте додані до неї документи заявнику не повернуті.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

У письмових запереченнях наданих до суду представник відповідача зазначає, що заявник відповідно до ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" має право отримати додатки, які були долучені до звернень.

Суд вважає такі доводи відповідача помилковими, оскільки повернення документів після розгляду скарги у відповідності до вимог статті 16 Закону України "Про звернення громадян" є обов'язком органу, який розглядає таку скаргу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача повернути йому всі додатки до звернень від 18.03.13, 22.04.13 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання відповідача виконати вимоги ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян", тобто повернути позивачу всі його додатки до звернення від 22.04.14 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Приписами частини 6 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як вбачається з додаткових письмових пояснень представника відповідача, відповідно даних комп'ютерно-програмного комплексу "Єдина система статистики та аналізу органів прокуратури України", звернення ОСОБА_1 від 22.04.2014 до прокуратури Харківської області не надходило.

Крім того, ані до позовної заяви, ані на вимогу суду позивачем не надано доказів звернення до прокуратури Харківської області зі зверненням від 22.04.14.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області зі зверненням від 22.04.14, суд вважає безпідставними вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача виконати вимоги ст. 16 ЗУ "Про звернення громадян", тобто повернути позивачу всі його додатки до звернення від 22.04.14, та відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача повернути йому всі додатки до звернень від 18.03.13, 22.04.13.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Прокуратуру Харківської області повернути ОСОБА_1 всі додатки до його звернень від 18.03.13, 22.04.13.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 12 червня 2015 року.

Суддя Р.В. Мельников