Справа № 821/1591/15-а
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1591/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтович І.І.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Юдіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач) в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2015 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) в сумі 119424, 00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 79616, 00 грн. та за штрафними (фінансовими)санкціями (штрафами) в сумі 39808, 00 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2015 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 31080, 47 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 24864, 38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 6216, 09 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та пояснив, що порушення визначенні в акті перевірки позивача є безпідставними та не обґрунтованим. Зокрема, зазначив, що відповідно до наданих до перевірки первинних документів щодо придбання вантажопасажирського автомобіля TOYOTA HILUX, операція здійснена у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства, автомобіль використовується у господарській діяльності, документи на його придбання оформлені належним чином у відповідності до положень ст..201 Податкового кодексу України. Стосовно включення до складу податкового кредиту на придбання пального для легкових транспортних засобів зазначив, що транспорт використовувався в господарській діяльності позивача, а всі первинні документи оформлені належним чином, що дає право на податковий кредит. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що в ході перевірки позивача встановлено завищення податкового кредиту на суму 29252, 23 грн. внаслідок включення до його складу перекручених даних, а саме: податкового кредиту на придбання пального для легкових транспортних засобів по податковим накладним. Крім цього, зазначив, що надані до перевірки подорожні листи не містять достатньої інформації щодо підтвердження використання автомобілів у діяльності та відповідно використання палива (відсутня конкретизована інформація щодо найменування і адреси замовника, до якого повинен прибути автомобіль для виконання завдань; у відповідному рядку на зворотному боці подорожнього листа відсутній штамп, що стверджує виконання обслуговування), тому дані подорожні листи не є підставою для проведення розрахунків між контрагентами. Також, в ході перевірки встановлено завищення позивачем податкового кредиту внаслідок включення до складу податного кредиту сум по придбанню транспортного засобу TOYOTA HILUX, оскільки не надано підтверджуючі документи, що придбані товарно-матеріальні цінності пов'язані з підприємницькою діяльністю та використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_2

Згідно свідоцтва НОМЕР_3 позивач є платником податку на додану вартість із 16.01.2006 року.

Також, судом встановлено, що у період з 22.12.2014 року по 06.01.2015 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо складання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 21.12.2013 року. За результатами даної перевірки складено акт №8/21-03-17-03/ від 22.01.2015 року.

Як вбачається із вищенаведеного акта перевіркою встановлено порушення абз. 5 п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,; п.п.164.2.6 п.164.2 ст.164; п.177.4, п.177.2 ст.177, розділу IV з урахуванням розділу III Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 24864, 28 грн.

Також, встановлено порушення п.193.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість у 2013 році в сумі 79616, 00 грн.

Підставою для встановлення таких порушень слугувало те, що в ході перевірки позивача встановлено завищення податкового кредиту внаслідок включення до його складу перекручених даних, а саме: податкового кредиту на придбання пального для легкових транспортних засобів. Крім цього, надані до перевірки подорожні листи не містять достатньої інформації щодо підтвердження використання автомобілів у діяльності та відповідно використання палива (відсутня конкретизована інформація щодо найменування і адреси замовника, до якого повинен прибути автомобіль для виконання завдань; у відповідному рядку на зворотному боці подорожнього листа відсутній штамп, що стверджує виконання обслуговування), тому дані подорожні листи не є підставою для проведення розрахунків між контрагентами. Також, в ході перевірки встановлено завищення позивачем податкового кредиту внаслідок включення до складу податного кредиту сум по придбанню транспортного засобу TOYOTA HILUX, оскільки не надано підтверджуючі документи, що придбані товарно-матеріальні цінності пов'язані з підприємницькою діяльністю та використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

На підставі вищенаведеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2015 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених товарів (робіт, послуг) в сумі 119424, 00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 79616, 00 грн. та за штрафними (фінансовими)санкціями (штрафами) в сумі 39808, 00 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2015 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 31080, 47 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 24864, 38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 6216, 09 грн.

Не погоджуючись із вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Щодо завищення позивачем витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу). Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є: організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу.

В п.п.164.2.6 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів минулих податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований органом державної податкової служби згідно із цим Кодексом.

Відповідно до п.177.2 та п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №74 від 17.02.1998 року (далі - Інструкції) ця інструкція встановлює єдиний порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля типової форми №3 при виконанні службових поїздок, а також обліку транспортної роботи службових легкових автомобілів. Виконання положень Інструкції обов'язкове для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності: які надають службові легкові автомобілі для транспортного обслуговування юридичних осіб на комерційній основі або використовують їх у службових поїздках за власними потребами; для яких за їх замовленням здійснюється транспортне обслуговування службовими легковими автомобілями.

Згідно п.1.2 Інструкції до категорії службових легкових автомобілі відносяться легкові автомобілі, які знаходяться на балансі юридичних осіб всіх форм власності і використовуються для задоволення власних потреб, а також можуть надаватися на договірних умовах (з водієм)

З аналізу вищенаведеної Інструкції слідує, що на позивача не поширюється вимоги даної Інструкції, так як він не є юридичною особою та не надає транспортні послуги.

Із позовної заяви вбачається, що застосування позивачем подорожніх листів, встановленої для юридичних осіб форми, здійснювалося для зручності обліку та списання палива, обрахунку робочого часу, виключно на добровільних засадах.

У наданих суду подорожніх листах зазначено, що керування транспортними засобами здійснювалось працівниками позивача (в матеріалах справи наявні трудові договори), що додатково підтверджує використання транспорту працівниками в службових цілях.

Водночас в січні-березні 2013 року до книги Доходів та витрат позивача взагалі не було внесено суми, заплачені за паливо легкового транспорту, що підтверджується таблицями-додатками з розрахунком витрат на придбання палива.

Крім цього, витрати на придбання палива належним чином підтверджені відповідними первинними документами, які були надані до перевірки та відповідно підтверджують, що даним транспортом здійснювалось перевезення працівників для виконання посадових обов'язків.

З огляду на наведене, суд вважає, що висновки в акті перевірки про порушення позивачем п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14,; п.п.164.2.6 п.164.2 ст.164; п.177.4, п.177.2 ст.177, розділу IV з урахуванням розділу III Податкового кодексу України є безпідставними.

Щодо заниження податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Як вбачається із наданих суду первинних документів (договір, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, акт приймання-передачі) щодо придбання вантажопасажирського автомобіля TOYOTA HILUX, дана господарська операція була здійснена у повній відповідності до чинного податкового законодавства. Придбаний автомобіль використовується у господарській діяльності, документи на його придбання оформлені належним чином у відповідності до положень ст. 201 Податкового кодексу України.

Щодо включення до складу податкового кредиту та придбання пального для легкових транспортних засобів, то як судом встановлено вище, транспорт використовувався у господарській діяльності позивача, а всі первинні документи оформлені належним чином, що дає право на податковий кредит.

Крім цього, суд зазначає, що Податковим кодексом України передбачено виключний перелік підстав, які не дають право покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, проте такі підстави не наведені в акті перевірки та не зазначені представником відповідача в судовому засіданні

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов є підставний та обґрунтований, а тому його слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 11.02.2015 року, яким ФОП ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 119424,00 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 79616,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 39808,00 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 11.02.2015 року, яким ФОП ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 31080,47 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 24864,38 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 6216,09 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( рнокпп НОМЕР_1) судовий збір в сумі 301, 01 грн. (Триста одна гривня 01 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 червня 2015 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 8.3.3