Справа № 809/1644/15
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2015 р. Справа № 809/1644/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Котик Д.М.

за участю сторін:

представника позивача: Борсука Д.Я.

представників відповідача: Кулечко М.Я., Тугай І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Електролюкс Україна"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електролюкс Україна» (далі - ТзОВ «Електролюкс Україна») про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 291 681,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення статтей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не виконав нормативу по працевлаштуванню у 2014 році шести інвалідів. За непрацевлаштування інвалідів відповідач у строк до 16 квітня 2015 року повинен був самостійно сплатити 291 390,48 грн. адміністративно-господарських санкцій. За порушення термінів сплати відповідачу нараховано пеню в розмірі 120% річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, на повну суму недоїмки за весь її строк у розмірі 291,39 грн. Добровільно кошти відповідачем не сплачені, а тому підлягають стягненню в судовому порядку

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні, та додатково суду пояснили, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати інвалідів на створені робочі місця, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, зокрема, на державну службу зайнятості. На виконання приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач протягом 2014 року виділив та створив робочі місця для інвалідів, інформувавши про це службу зайнятості шляхом подання відповідної звітності. Вважає, що ним вжито всіх належних заходів щодо виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а тому правових підстав для сплати адміністративно-господарських санкцій та пені немає. У задоволенні позову просили відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач 25.02.2015 року подав до Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік, зазначивши в ньому середньооблікову чисельність штатних працівників - 189 осіб. (а.с. 7) Виходячи з даного розрахунку, установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у ТзОВ "Електролюкс Україна" становив 8 робочих місць. За даними звіту середньооблікова кількість незайнятих робочих місць для штатних працівників підприємства, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 6 робочих місць. У зв'язку з невиконанням нормативу працевлаштування інвалідів відповідачеві нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 291 390,50 грн., а за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій ТзОВ "Електролюкс Україна" нарахована пеня на суму 291,39 грн.

В ході судового розгляду відповідач звернувся із заявою до позивача про допущені помилки у Звіті форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік щодо середньооблікової чисельності штатних працівників (замість 189 осіб має бути 173 особи) та щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (замість 8 має бути 7 місць).

26.05.2015 року ТзОВ "Електролюкс Україна" звернулося до ДПІ в м.Івано-Франківську із листом щодо надання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників прозвітованих ТзОВ "Електролюкс Україна" у Додатку 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у 2014 році. (а.с. 125)

ДПІ в м.Івано-Франківську листом №22731/10/09-15-17-03-01-08/6746 від 03.06.2015 року повідомило ТзОВ "Електролюкс Україна", що середньооблікова кількість штатних працівників у 2014 році становила 173 особи. Виходячи з даного розрахунку, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у ТзОВ "Електролюкс Україна" становить 7 місць (а.с.124).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач щомісячно протягом 2014 року звертався до Івано-Франківського міського центру зайнятості шляхом подання звітності форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на посади оператор виробничої лінії та оператор складу, що підтверджується звітами №3-ПН від 04.02.2014 року (5 вакантних місць), 26.02.2014 року (5 вакантних місць), 24.03.2014 року (5 вакантних місць), 25.04.2014 року (4 вакантних місця), 27.05.2014 року (4 вакантних місця), 04.07.2014 року (4 вакантних місця), 31.07.2014 року (4 вакантних місця), 02.09.2014 року (4 вакантних місця), 13.10.2014 року (4 вакантних місця), 05.11.2014 року (4 вакантних місця), 02.12.2014 року (4 вакантних місця) та 25.12.2013 року (5 вакантних місць) та листом від Івано-Франківського міського центру зайнятості від 30.03.2015 року №981-05/10-15 (а.с. 24, 42, 44, 46, 48, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71).

Однак, позивач не прийняв до уваги лист-звернення позивача стосовно допущених помилок у Звіті форми №10-ПІ, пояснивши це тим, що первинні дані зі звіту направлені в центральний офіс Фонду в м.Києві і законодавством не передбачено порядок внесення змін до звітності.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативного регулювання спірних правовідносин.

Частиною третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875 (далі - Закон № 875-ХІІ) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З положення ч.1 ст.19 Закону № 875-ХІІ слідує, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.18 Закону №875-ХІІ).

Пунктом 2.1. Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, визначено, що форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За приписами ст.18-1 Закону №875-ХІІ інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання" (чинний) формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

У пункті 3 розділу II цього звіту вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"), і за необхідності в пункті 4 зазначаються категорії таких громадян, зокрема "інваліди".

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача норм законодавства про працевлаштування інвалідів, окрім Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми №10-ПІ не надав суду доказів того, що підприємством не було створено робочі місця для працевлаштування інвалідів або ним безпідставно відмовлено у працевлаштуванні інваліда.

Натомість представники відповідача подали суду докази того, що на підприємстві були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, відповідно до поданих відповідачем наказів про прийняття на роботу судом встановлено, що в 2014р. на підприємстві працювали два інваліди - ОСОБА_4 (інвалід третьої групи) та ОСОБА_5 (інвалід першої групи).

Так, наказом ТзОВ "Електролюкс Україна" №28-к від 12.04.2011 року ОСОБА_4 (інвалід третьої групи) прийнято на роботу на посаду оператора виробничої лінії. (а.с. 97- 98)

На підставі наказу ТзОВ "Електролюкс Україна" №12-к від 04.04.2012 року ОСОБА_5, інваліда першої групи, було прийнято його на посаду оператора виробничої лінії в складальний цех (а.с. 99-101).

Відтак, з січня по березень 2014 року на підприємстві працювало 2 інваліди, а тому згідно поданих Звітів форми №3-ПН було створено 5 вакантних місць для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями.

В квітні 2014 року на підприємство було працевлаштовано ОСОБА_6 (інваліда з дитинства третьої групи інвалідності) на підставі наказу №15-к від 15.04.2014 року про прийняття на роботу на посаду оператора виробничої лінії відповідно, з якої звільнений 25.11.2014 року на підставі поданої заяви від 24.11.2014 року (а.с.102-105).

А тому у Звітах форми №3-ПН з квітня 2014р. по грудень 2014р. відповідач вказував про створення 4 вакантних місць для інвалідів.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 (інвалід з дитинства третьої групи інвалідності) була прийнята на посаду оператора виробничої лінії відповідно до наказу №67-к від 29.10.2014 року та звільнена з даної посади 30.03.2015 року (а.с.106-112). ОСОБА_8 (інвалід третьої групи інвалідності) був прийнятий на посаду оператора виробничої лінії відповідно до наказу №91-к від 27.11.2014 року та звільнений з даної посади 13.01.2015 року на підставі поданої заяви від 12.01.2015 року (а.с. 113-115).

Поряд з цим, Івано-Франківським міським центром зайнятості було направлено до ТзОВ "Електролюкс Україна" для працевлаштування ОСОБА_9, інваліда третьої групи інвалідності, на посаду оператора виробничої дільниці відповідно до інформації про потребу у працівниках від 02.12.2014 року. В подальшому ОСОБА_9 був працевлаштований відповідно до наказу №106-к від 23.12.2014 року, що підтверджується копією направлення на працевлаштування. (а.с. 128, 129, 130)

Відповідно до інформації Івано-Франківського міського центру зайнятості №1517-05/10-15 від 18.05.2015 року 30.09.2014 року Тисменицьким районним центром зайнятості було видано направлення ОСОБА_11, інваліду третьої групи, щодо працевлаштування у ТзОВ "Електролюкс Україна" на посаду оператора виробничої дільниці. Однак ОСОБА_11 відмовилась від даного направлення.

17.12.2014 року Івано-Франківським міським центром зайнятості видано направлення ОСОБА_12, інваліду третьої групи, на посаду оператор виробничої лінії та відповідно до наказу ТзОВ "Електролюкс Україна" №103-к від 18.12.2014 року прийнятий на роботу. Звільнений з даної посади на підставі заяви 12.01.2015 року. (а.с. 90, 116-120).

Доказів того, що інваліди самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, а відповідач безпідставно відмовив у прийнятті інвалідів на роботу, позивач суду не надав.

Враховуючи те, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме: створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, брав участь у ярмарках вакансій, які проводились Івано-Франківським міським центром зайнятості для осіб з інвалідністю, розміщував оголошення у ЗМІ про наявність вакансій на підприємстві для осіб з обмеженими можливостями, вини в діях відповідача судом не встановлено, а отже, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

При цьому, суд зазначає, що обов'язок відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Викладене вище дає підстави зробити висновок про те, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, оскільки ним виділено та створено сім робочих місць для працевлаштування інвалідів на посади оператора виробничої лінії та на оператора складу (водія навантажувача), з яких три фактично були зайняті.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано обов'язок щодо створення робочих місць для інвалідів та вжито всіх залежних від нього заходів щодо забезпечення працевлаштування інвалідів.

Не направлення центром зайнятості інвалідів для працевлаштування у відповідача на незайняті робочі місця не може слугувати підставою для застосування до ТзОВ "Електролюкс Україна" адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця. Аналогічна позиція викладена у постановах ВСУ від 22.12.2009 року (справа №21-21151 во 09) та від 09.07.2013 року (справа №21-196а-13)

Отже, на ТзОВ "Електролюкс Україна" не може бути покладена відповідальність за непрацевлаштування 6 інвалідів відповідно до розрахунку адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів, складеного позивачем (а.с.8).

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення з ТзОВ "Електролюкс Україна" адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 291 681,87 грн. слід відмовити.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 12.06.2015 року.