Справа № 813/8439/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року № 813/8439/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Бегей О.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про зобов'язання Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та з врахуванням уточнень позовної заяви просить суд про встановлення та виплату надбавки "за службу на посаді старшого дільничного інспектора міліції" в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років в сумі 1197 грн за 2009 рік.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач попри визначену законодавством надбавку в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби позивачем в правоохоронних органах таку надбавку йому не встановив, що вплинуло на розмір його пенсії. А відтак, стверджує, що його право щодо не встановлення йому надбавки відповідачем порушено.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, подав письмові заперечення на адміністративний позов. Зазначив, що відповідач є бюджетною установою та фактичні видатки на грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу здійснюється лише в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для бюджетних установ. Чинним законодавством не передбачено обов'язку щодо встановлення і виплати усіх додаткових видів грошового забезпечення (премії, надбавки за виконання особливо важливих завдань. Це право керівника, яке обмежується розмірами бюджетних асигнувань, а тому відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України. Просив відмовити в задоволені позову.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 28.12.2009 року №340 о/с відповідно до пункту 65 «о» позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку з посади старшого дільничного інспектора міліції, сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу Львівського міського управління управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Суд також встановив, що згідно довідки про додаткові види грошового забезпечення від 2009 року №67/12691 ОСОБА_1 на підставі наказів відповідача в межах асигнувань протягом 2008-2009 років була встановлена надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50%.

Згідно грошового атестату №44 від 31.12.2009 року №67/12692 розмір встановленої грошової надбавки позивача у 2009 році за виконання особливо важливих завдань становив 50%.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.09.2014 року, структура грошового забезпечення, на підставі котрої призначена позивачу пенсія, зокрема складається з надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50%.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Підпунктом 1 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294, яка набрала чинності з 1 січня 2008 року, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати, зокрема, надбавку за виконання особливо важливих завдань особам рядового і начальницького складу підрозділів міліції громадської безпеки за службу на посадах старших дільничних, дільничних і помічників дільничних інспекторів міліції та підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції, у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Таким чином, керівникові державного органу було надано право, а не встановлено обов'язок, встановлювати розмір вищевказаних щомісячних надбавок. Зазначені надбавки носять персоніфікований характер, їх встановлення здійснюється у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання та розмір цих надбавок залежить від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань.

Крім того, вказаною постановою визначено не конкретні розміри надбавок, як помилково вважає позивач 100%, а лише їх граничний розмір, тобто до 100%.

В той же час матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_3 стверджується, що відповідач за виконання позивачем особливо важливих завдань встановив йому надбавку у розмірі 50% з дозволених 100%, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача, що є наслідком відмови у позові.

Поряд з цим, суд також зазначає, що право установлювати вказані надбавки та визначати їх конкретний розмір надано не суду, а виключно керівникам державних органів, що унеможливлює суд до зобов'язання відповідача встановити позивачу надбавку за виконання особливо важливих завдань, навіть якщо б така надбавка не була, проте як підтверджується матеріалами справи, то така надбавка все таки позивачу була встановлена у розмірі 50%.

Зазначена позиція суду узгоджується з позицією ВАС України (ухвали від 16.02.2012 року справа К-47008/09, від 20.01.2015 року К/9991/15289/12, та інші.)

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доводи позивача на протиправність бездіяльності відповідача щодо не встановлення йому надбавки за виконання особливо важливих завдань не знаходять підтверджень матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку, що відповідач діяв обґрунтовано, добросовісно та у межах повноважень, що передбачені законодавством України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 10.06.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.