Справа № 826/6536/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 квітня 2015 року № 826/6536/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, яка полягає у ненаданні запитуваної інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 17.03.2015 р.;

- зобов'язати Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві надати адвокату ОСОБА_1 інформацію, зазначену в адвокатському запиті від 17.03.2015 р.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь адвоката ОСОБА_1 73,08 грн. на відшкодування сплаченого судового збору (код платника НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що відповідачем усупереч імперативних приписів законодавства не надано відповідь на письмовий запит позивача, оформлений в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з метою здійснення належного представництва інтересів ОСОБА_2 (боржника за виконавчим провадженням).

Відповідач письмових пояснень чи заперечень щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до суду не надав, проте через канцелярію суду подав клопотання про слухання справи за відсутності представника відповідача та копії матеріалів виконавчого провадження №43415879.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, 17 березня 2015 року позивачем через канцелярію Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було подано запит в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - адвокатський запит) з проханням надати інформацію щодо результатів розгляду заяви, поданої ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП № 43415879 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 13 серпня 2014 року щодо звернення першочергового стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Вишгородська міська рада, с/т «Надія», масив «Дніпро».

Як зазначав позивач, необхідність отримання зазначеної інформації обумовлюється необхідністю належного виконання ОСОБА_2 судового рішення по справі № 2-97/10.

Однак, зважаючи на факт неповідомлення про результати розгляду його запиту, позивач вбачаючи з боку Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві протиправної бездіяльності, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ч.1 та абз. 2 ч. 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, є, зокрема, визначення питання щодо наявності бездіяльності відповідача щодо розгляду запиту позивача про надання інформації. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій відповідача при розгляді відповідного запиту позивача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Разом з тим, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень суд розглядає як пасивну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Як вже було судом встановлено, 17 березня 2015 року позивачем до канцелярії відповідача подано запит в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - адвокатський запит) з проханням надати інформацію щодо результатів розгляду заяви, поданої ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП № 43415879 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 13 серпня 2014 року щодо звернення першочергового стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Вишгородська міська рада, с/т «Надія», масив «Дніпро».

Поряд з цим, в рамках спірних правовідносин, ОСОБА_1 діяв як адвокат від імені та в інтересах ОСОБА_2, на підставі угоди про надання правової допомоги №16-03/2015.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону № 5076-VI передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного закону адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

В той же час, ч. 2 ст. 24 Закону №5076-VI встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідачем до суду надано копії матеріалів виконавчого провадження ВП №43415879.

Так, в матеріалах вказаного виконавчого провадження наявний лист від 24.03.2015р. №195/15 (вих. 16461 від 25.03.2015р.) щодо порушених ОСОБА_1 у адвокатському запиті питань, згідно змісту якого, доведено до відома про факт відкриття виконавчого провадження ВП №43415879, та факт звернення державного виконавця з відповідними запитами до УДАІ м. Києва, Держземагенства Київської області, Держземагенства у м. Києві з метою перевірки майнового стану боржника. Також, роз'яснено про можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №43415879 у відповідні прийомні години.

При цьому, додатково повідомлено, що відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження надсилаються виключно ті документи виконавчого провадження, які відповідно до Закону державний виконавець зобов'язаний довести їм до відома.

В розрізі наведеного, суд звертає увагу на те, що адвокатським запитом позивача запитувалася конкретна інформація щодо результатів розгляду заяви, поданої ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП № 43415879 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 13 серпня 2014 року щодо звернення першочергового стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Вишгородська міська рада, с/т «Надія», масив «Дніпро».

Таким чином, з копії листа від 24.03.2015р. №195/15 (вих. 16461 від 25.03.2015р.) не вбачається надання запитуваної адвокатським запитом інформації, а саме, відомостей щодо результатів розгляду заяви, поданої ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження ВП № 43415879 до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 13 серпня 2014 року щодо звернення першочергового стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Вишгородська міська рада, с/т «Надія», масив «Дніпро» або правового обґрунтування неможливості надання такої інформації.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що у поданій до суду копії матеріалів виконавчого провадження відсутні докази скерування засобами поштового зв'язку чи особистого вручення листа від 24.03.2015р. №195/15 (вих. 16461 від 25.03.2015р.) ОСОБА_1.

Оскільки суб'єктом владних повноважень не надано відповіді по суті порушених позивачем питань у адвокатському запиті, суд за наслідком розгляду справи приходить до висновку про допущення відповідачем бездіяльності, яка полягає у ненаданні запитуваної інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 17.03.2015 р.

Поряд з цим, позовні вимоги про зобов'язання Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві надати адвокату ОСОБА_1 інформацію, зазначену в адвокатському запиті від 17.03.2015 р., як похідні, також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено відсутність у межах спірних правовідносин бездіяльності.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, яка полягає у ненаданні запитуваної інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 17.03.2015 р.

Зобов'язати Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві надати адвокату ОСОБА_1 інформацію, зазначену в адвокатському запиті від 17.03.2015 р.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур