Справа № 2а-6993/11/1470
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/50571/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Ємельянової В.І., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області про скасування припису, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - відділення Фонду) звернулося з позовом до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області (далі - інспекція праці), у якому просило скасувати припис від 22 червня 2011 року (далі - спірний припис).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірним приписом його зобов'язано привести у відповідність з вимогами статті 5, частини 3 статті 6 та статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» рішення від 24 січня 2011 року про відмову в призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності громадянці ОСОБА_4 Стверджував, що з даним приписанням не згоден, оскільки жодних порушень чинного законодавства під час прийняття зазначеного рішення ним не допущено, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено, спірний припис скасовано.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони у справі в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій не оскаржували.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний припис не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а тому підлягає скасуванню.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спору сторін полягає в оскарженні припису інспекції праці від 22 червня 2011 року, яким зобов'язано відділення Фонду привести у відповідність із Законом рішення про відмову в призначення допомоги з непрацездатності ОСОБА_4

Тобто, жодних прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 спірний припис не порушує, а стосується виключно зобов'язань відділення Фонду дотримуватись законодавства щодо соціального страхування осіб, які самостійно забезпечують себе роботою. Даний припис складений на підставі акту перевірки за правилами Порядку проведення перевірки стану одержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 21 березня 2003 року № 72 (далі - Порядок № 72), чинних на час спірного періоду.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Зокрема з того, що статтею 5 цього Закону визначено принципи загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

За змістом частини 3 статті 6 цього Закону встановлено перелік осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, в тому числі особи, які забезпечують себе самостійно роботою.

При цьому стаття 36 Закону визначає підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, серед яких відсутні обставини щодо сплати страхових внесків не у повному обсязі.

Суди правильно виходили з того, що спірний припис у частині зобов'язання позивача привести у відповідність з вимогами наведених статей Закону рішення щодо відмови в призначення зазначеної допомоги ОСОБА_4 не відповідає змісту диспозицій цих статей, а також не може бути виконаний. Тому суди дійшли висновку щодо скасування цього припису.

Оскільки жодних прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 спірний припис не порушує, а лише впливає на рішення щодо відмови у забезпеченні таких прав, і тому є скасований судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Отже, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а тому підстав для їхнього скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало