Справа № 127/11840/15-а
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/374/15
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2015 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А. , розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Розглянувши вимоги позивача, дослідивши докази та заперечення відповідача, та давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1.1. ст. 1 ПК України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 5 ПК України врегульовані співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами.

Зазначеною статтею визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених ст. 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпунктами 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

При цьому, підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлено, що помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань встановлений статтею 43 Податкового кодексу України, за змістом якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі Державному казначейству України для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в установленому Бюджетним кодексом України порядку розподіляють зазначені кошти згідно з нормативами, визначеними Бюджетним кодексом України (далі - БК України), та спрямовують такі розподілені суми до відповідних бюджетів ( абз. З підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 ПК України) .

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету (ч.2 ст. 45 БК України ).

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів, (п. 3 Порядку повернення коштів,

помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів,

який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №

787 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за

№ 1650/24182).

Згідно ст. 46, п. 6 ч.І ст. 92 Конституції України, абзацом 1 преамбули, ст.2, ст. 59 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч.2 ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень) де територіальний орган Пенсійного фонду виступає, як державний орган з питань пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ.

Питання ж оподаткування пенсій врегульовано ст. 67, п. 1 ч.2 ст. 92 Конституції України, підпунктами 14.1.180, 24.1.157 пункту 14.1 ст.14, ст.ст. 15, 16, підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164, ст.167, пунктом 168.3 ст. 168, ст. 171, пунктом 176.2 статті 176, пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України ( в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи") де відповідач у даному випадку виступає як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору, який згідно п.п. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168 ПК України, "Списку особових рахунків та суми утриманого податку на доходи фізичних осіб за управління пенсійного фонду України в Вінницькій області" сплатив вказані податки за позивача в сумі 265,72 грн. (податок на доходи фізичних осіб)та 26,57 грн. (військовий збір).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги

позивача про виплату недоплати до пенсії, що є загальною сумою сплачених

відповідачем, як податковим агентом податку на доходи фізичних осіб та

військового збору саме головним управлінням Пенсійного фонду України є

такими, що суперечать наведеному законодавству та виходять за межі

повноважень відповідача. Крім того, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв виключно у межах наведеного податкового законодавства, яке у відповідності до вимог ст. 152 Конституції України не визнано неконституційними, а згідно вимог ст. 67 Конституції України (Кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом)є обов'язковим для виконання, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. та керуючись ст.ст. 4, 6-12, 71, 159-163, 183-2 КАС України, суд

Постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Постанова є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.

СУДДЯ: