Справа № 802/897/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/31754/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Тиврівської селищної ради, третя особа - Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби України про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року Державна фінансова інспекція у Вінницькій області звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Тиврівську селищну раду виконати вимоги:

забезпечити укладання договору оренди земельної ділянки з ПП ОСОБА_4 та надходження плати за використання земельної ділянки до селищного бюджету в сумі 41954,00 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи;

забезпечити надходження до селищного бюджету орендної плати за використання земельних ділянок в сумі 13258,51 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2013 року, залишеною без змін Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція у Вінницькій області, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області відповідно до п.1.4.2 Плану контрольно-ревізійної роботи на IV квартал 2012 року, на підставі направлень від 05.11.2012 №№ 1146, 1147 проведено ревізію селищного бюджету, використання бюджетних коштів та майна у виконавчому комітеті Тиврівської селищної ради за період з 01.11.2010 по 01.11.2012, під час якої встановлено ряд порушень та недоліків, про що складено акт № 08-07/27 від 28.12.2012.

На цій підставі Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області складено вимогу № 02.08.26.15/211 від 10.01.2013, якою від відповідача вимагалось:

забезпечити укладання договору оренди земельної ділянки з ПП ОСОБА_4 та надходження плати за використання земельної ділянки до селищного бюджету в сумі 41954,00 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи (п.2 вимоги);

забезпечити надходження до селищного бюджету орендної плати за використання земельних ділянок в сумі 13258,51 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи (п.3 вимоги).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій вказували на відсутність у Державної фінансової інспекції у Вінницькій області правових підстав для прийняття спірної вимоги.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом заявлення позову до підконтрольної установи про виконання вимоги.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, проте з інших мотивів, викладених судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області відхилити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2013 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: