Справа № П/811/4372/14.
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року справа № П/811/4372/14.

провадження № 2-ап/811/26/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Жука Р.В., судді - Нагібіної Г.П., судді - Петренко О.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання нечинною, незаконною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24.11.2014 року №ВП45631843, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання нечинною, незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 27.11.2014 року №ВП45631843 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кушнір Л.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45631843. Позивач зазначав, що підставою прийнятого рішення є посилання відповідача про те, що стягнення коштів з державного бюджету виконується на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства.

Позивач, вважає постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.59).

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав законності оскаржуваної постанови, яка прийнята на підставі обґрунтованих висновків аналізу чинного законодавства, тому підстав для задоволення позову не має.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не прибув подавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача у порядку письмового провадження (а.с.76).

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, здійснення подальшого розгляду справи можливо у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що додатковою постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2009 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 375,0 грн. судових витрат на оплату правової допомоги (а.с.77-78).

19 листопада 2014 року позивачем на адресу відділу примусового виконання рішень ДВС України направлена заява про надання до виконання виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області №2а- 17/09 за додатковим рішенням про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 375,0 грн. судових витрат на оплату правової допомоги (а.с.67).

27 листопада 2014 року старшим державним виконавцем Кушнір Л.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №45631843 (а.с.71).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону України Про виконавче провадження", до яких, зокрема, відноситься наявність передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Приймаючи постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27.11.2014 року, відповідач виходив з положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року (далі - Порядок № 845).

Так, приписами ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", на яку посилається відповідач у запереченнях визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок №845 прийнятий відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" і пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України від 05.06.2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", згідно з вимогами якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладається на Державну казначейську службу України.

Проте, суд звертає увагу на положення пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень судів", що доповнений Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень" від 19.09.2013 року № 583-VII, яке не врахував відповідач приймаючи оскаржуване рішення.

Зазначеним вище положенням закріплено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону ("Про гарантії держави щодо виконання рішень судів") суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що додаткова постанова Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 березня 2009 року у справі № 2-а-17/2009 набрала законної сили 25.10.2011 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (а.с.69).

Так, вищеописане свідчить про те, що відповідач до правовідносин, які виникли у 2009 році застосував норми Закону в редакції станом на 2015 рік.

Дані обставини є порушенням правил дії Закону у часі.

Таким чином, з урахуванням п. 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень судів" указаний виконавчий документ підлягає пред'явленню до виконання до органів державної виконавчої служби, що спростовує твердження представника відповідача про правомірність прийнятої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач покладеного на нього обов'язку щодо доведення правомірності прийнятої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження не виконав. Отже, оскаржувана постанова не відповідає критеріям правомірного рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 27.11.2014 року №ВП45631843 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу) винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 86, 94, 122, 159 - 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 27.11.2014 року №ВП45631843 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документу).

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня проголошення постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Р.В. Жук

Суддя Г.П. Нагібіна

Суддя О.С. Петренко