Справа № 819/130/13-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Справа № 876/5143/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;
за участю:
секретаря судового засідання Мартинишина Р. С.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року в справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича про скасування рішення та визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2013 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича про визнання протиправними дій заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича, що полягають у винесенні рішення від 27 грудня 2012 року № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання, пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 ; скасування, як незаконного, рішення від 27 грудня 2012 року № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання, пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що у акті перевірки відсутній перелік стаціонарних джерел забруднення атмосфери. На території військової частини НОМЕР_1 відсутні об`єкти, що потребують спеціальних дозволів.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року у позові відмовлено.
Зазначену постанову мотивовано тим, що склад паливно-мастильних матеріалів та пункт заправки автомобілів не є пересувними, а їх діяльність супроводжується викидом в атмосферу забруднюючих речовин, то відповідно вони є стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин, а тому, рішення № 70 від 27 грудня 2012 року про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання, пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 прийнято обґрунтовано, добросовісно та на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем військовою частиною НОМЕР_1 , подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відсутнє документальне підтвердження вчиненого порушення.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.
Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Тернопільській області Міщієм М. С. проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства військовою частиною НОМЕР_1 , результати якої відображені в Акті від 18 квітня 2012 року. Перевіркою встановлено, що на території військової частини розміщується пожежне депо, сховище зберігання техніки, пункт технічного обслуговування та ремонту, акумуляторна зарядна станція облаштована двома вентиляційними системами, п`ять електроустановок (ЕСД - 20 ВС/400-М2 - 1 штука, АБ - 1 0/230 - дві штуки, АЗДС - 20М - дві штуки), при цьому в процесі діяльності військової частини НОМЕР_1 утворюються відходи: відпрацьовані люмінесцентні лампи, відпрацьовані мастила, відпрацьовані АКБ, зношені автошини, тверді побутові відходи.
На підставі згаданого вище акта перевірки зокрема, 27 грудня 2012 року заступником головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференцом Едуардом Миколайовичем прийнято рішення № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 .
У даному рішенні зазначено, що діяльність військової частини НОМЕР_1 пов`язана з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснюється з порушенням екологічних вимог, а саме: викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел в атмосферне повітря здійснюється без дозволу на викиди (ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всі формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності оскаржуваного рішення та дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України суд апеляційної інстанції непогоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, оскаржуване рішення прийняте з посиланням на Порядок обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об`єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затверджений постановою Верховної Ради України від 29 жовтня 1992 року № 2751-ХІІ, але підстави для його прийняття, передбачені зазначеним Порядком, на думку суду апеляційної інстанції відсутні.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при винесенні спірного рішення відповідачем не враховано вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Закону України «Про охорону атмосферного повітря»,Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Мінприроди України від 19 грудня 2006 року № 548 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року за № 120/13387.
Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об`єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, ч. 5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п. 5.3 Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Мінприроди України від 19 грудня 2006 року № 548 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року за № 120/13387 (далі Положення № 548), Інспекція, як спеціальний підрозділ Мінприроди, має повноваження (викладені у законі в імперативній формі) щодо прийняття в установленому порядку рішень щодо обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств, установ та організацій, експлуатацію об`єктів у разі порушення вимог природоохоронного законодавства.
Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 18 квітня 2012 року зафіксовано факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викид забруднюючих речовин з посилання на ст. ст. 11, 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
Зазначений акт підписано, зокрема, командиром військової частини полковником Є. П. Корнійчуком
Приписом від 20 квітня 2012 року № 3-1/1610 позивачу приписано, зокрема, отримати дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.
Проведення інвентаризації щодо визначення джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря займаються спеціалізовані підприємства, які мають ліцензію Мінприроди на підготовку та оформлення цих документів.
Порядком обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і обєктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища та Положенням про порядок опломбування або опечатування підприємств, окремих їх цехів (дільниць) і одиниць обладнання у разі обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об`єктів, затвердженого наказом Мінприроди від 15 вересня 2004 року № 353, зареєстрованого в Мінюсті України 01 жовтня 2004 року за № 1242/9841 не вимагається зазначення у рішенні про тимчасову заборону (зупинення) переліку джерел викидів.
В даному випадку призупиняється експлуатація не власне джерела викиду, а обладнання, що утворює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» при відсутності дозволу на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря призупинці підлягає обладнання на відповідних виробничих дільницях.
Таким чином, з метою запобігання подальшому неврегульованому негативному впливу на довкілля й прийняте оскаржуване рішення.
Згідно з пп. «в» п. 4 Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об`єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, діяльність підприємств обмежується або тимчасово забороняється (зупиняється) у разі викидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище без відповідних дозволів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» викид надходження забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яким, згідно цієї ж статті, є природна суміш газів за межами жилих, виробничих та інших приміщень.
Згідно з ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» винні особи несуть відповідальність згідно з законом за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу.
Таким чином, підставою для прийняття рішень про тимчасову заборону (зупинку) діяльності суб`єктів господарювання є здійснення ними без дозволу викидів до атмосферного повітря речовин хімічного або біологічного походження, що можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.
Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства зазначається в акті, складеному за результатами здійснення державного контролю.
В акті перевірки дотримання природоохоронного законодавства від 18 квітня 2009 року, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, будь-які дані про здійснення викидів забруднюючих речовин до атмосферного повітря відсутні.
Згідно з п. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зупинення виробництва допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника.
Оскаржуване рішення відповідача мотивоване не здійсненням позивачем викидів забруднюючих речовин, що є порушенням ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», а відсутністю у позивача дозволу на викиди, за що відповідальність чинним законодавствам України не передбачено.
Крім цього, в оскаржуваному рішенні взагалі не вказано яке саме обладнання, що має викиди забруднюючих речовин, заборонено експлуатувати.
З огляду на фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції констатує, що рішення заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича від 27 грудня 2012 року № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 та дії щодо його прийняття прийнято (вчинено) не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, недобросовісно.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У рішенні в справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року Європейським Судом з прав людини вказано, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції..
Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2013 року в справі № 819/130/3-а скасувати.
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича про скасування рішення та визнання дій протиправними задовольнити.
Визнати протиправними дії заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича щодо винесення рішення від 27 грудня 2012 року № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання, пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Ференца Едуарда Миколайовича від 27 грудня 2012 року № 70 про тимчасову заборону (зупинення) експлуатації технологічного обладнання, пов`язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря військової частини НОМЕР_1 .
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей