Справа № 415/351/14а (6/415/3/14)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2015 р. м. Київ К/800/59036/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Ємельянової В.І., Мойсюка М.І.,
секретар: Буденко В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 3 червня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року за заявою ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Луганській області про встановлення порядку виконання судового рішення,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення порядку виконання судового рішення згідно ст. 263 КАС України. Уточнивши вимоги, просив встановити порядок виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2009 року шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати пенсії за період з 1 листопада 2011 року по 30 квітня 2014 року в розмірі 192905 грн. 02 коп.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 3 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення порядку виконання судового рішення відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2009 року визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано відповідача призначити позивачу з 1 грудня 2006 року пенсію в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну порядку виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2009 року суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вказане судове рішення виконане.

Проте, повністю погодитися з висновками судів першої інстанції та апеляційної інстанції не можна з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, суд, який розглядає заяву про встановлення порядку виконання судового рішення насамперед повинен з'ясувати чи виконане вказане судове рішення, а якщо ні, то які обставини ускладнюють його виконання.

Однак, суд апеляційної інстанції всупереч вимог ст. 159 КАС України у своєму судовому рішенні дійшов суперечливих висновків щодо виконання судового рішення про перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з 1 грудня 2006 року у вказаному вище розмірі, оскільки спочатку зазначив, що відповідачем не виконана вимога державного виконавця щодо призначення ОСОБА_4 з 1 грудня 2006 року пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. А потім вказав, що постанова Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2009 року відповідачем була виконана і пенсія позивачу виплачувалася у встановлених цією постановою розмірах до 31 жовтня 2011 року. Далі цей суд зазначив, що пенсія ОСОБА_4 з 1 січня 2011 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком у відповідних розмірах не нараховувалася.

Тобто, суд апеляційної інстанції зробив суперечливі висновки щодо встановлених обставин справи. Не з'ясувавши належним чином чи виконувалась відповідачем постанова Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2009 року, якщо так, то до якого часу, а якщо вона не виконана, то які обставини ускладнюють її виконання, дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку виконання судового рішення.

Не можна також повністю погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності судового рішення, яке на час звернення ОСОБА_4 із заявою про встановлення порядку виконання судового рішення не виконане, оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі, а тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбулося змін у законодавстві. В порушення вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд першої інстанції не уточнив належним чином заявлених вимог ОСОБА_4, не з'ясував правову природу заявлених вимог, чи мова йде про зміну способу виконання судового рішення, яке набрало законної сили, чи це фактично заявлені інші позовні вимоги.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, зокрема статей 11, 159, 263 КАС України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 3 червня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк