Справа № 2а-15843/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2015 р. м. Київ К/9991/34307/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Костенка М.І.

Маринчак Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селком»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року

у справі № 2а-15843/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селком»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селком» (далі - ТОВ «Селком»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва (далі - ДПІ у Подільському районі м. Києва; відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № /0 від 29 жовтня 2010 року та № /0 від 29 жовтня 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ТОВ «Селком», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та прийняти нове рішення у справі.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Селком» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої складено акт № 343/23-304/31282244 від 18 жовтня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № /0 від 29 жовтня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 106 567,00 грн. (71 003,00 грн. - основний платіж, 35 564,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № /0 від 29 жовтня 2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 77 995,00 грн. (51 906,00 грн. - основний платіж, 26 089,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 1.32 статті 1, пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.9 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з протиправним невідображенням уцінки акумуляторів типу Power Safe 12V125F (як запасів, використаних не в господарській діяльності) на суму в розмірі 259 534,32 грн. в декларації з податку на прибуток за три квартали 2008 року, що вплинуло, крім того, на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а також безпідставним невіднесенням до складу валового доходу безоплатно отриманих від нерезидентів товарів.

Поміж іншого, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту «а» пункту 17.2 статті 17 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2181-III) з огляду на ненарахування штрафу в розмірі п'яти відсотків при виправленні самостійно виявлених помилок минулих податкових періодів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність оспорюваних актів індивідуальної дії з огляду на неспростування товариством викладених в акті перевірки фактів.

Проте, колегія суддів вважає вказані доводи судів передчасними, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 5.9 статті 5 Закону № 334/94-ВР якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів.

В той же час, для правильного вирішення спору в цій частині необхідно перевірити дотримання платником порядку здійснення уцінки, визначеного Положенням про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення, затвердженим спільним наказом Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України від 10 вересня 1996 року № 120/190, (далі - Положення).

Зокрема, перевірити наявність обставин, з якими пункт 1 Положення пов'язує можливість проведення уцінки, експертної оцінки на обґрунтування розміру проведеної уцінки, як того вимагає пункт 11 Положення, факту здійснення перемаркування цін, що є обов'язковою умовою уцінення товарів згідно з пунктами 21 - 24 Положення.

Перевірка правильності та обґрунтованості проведеної позивачем уцінки товарно-матеріальних цінностей має вирішальне значення і для висновку про законність здійсненого податковим органом донарахування оспорюваної суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Так, за правилами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, однією з визначальних умов для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є придбання товарів з метою їх використання в оподатковуваних операціях.

Таким чином, вибуття придбаних товарно-матеріальних цінностей не у зв'язку з їх використанням у господарській діяльності виключає можливість віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні таких товарів.

А відтак, обставини щодо використання товариством запасів в операціях, які є об'єктом оподаткування, входять до предмета доказування у цій справі та підлягають ретельній перевірці.

Пунктом 17.2 статті 17 Закону № 2181-III передбачено, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

В той же час, судовими інстанціями в спірній ситуації достеменно не встановлено факт заниження позивачем податкових зобов'язань минулих періодів, не витребувано в нього відповідної податкової звітності, не перевірено показники, що виправлялись.

Також, судами не враховано доводи товариства про те, що товари, які за твердженням податкового органу отримано ТОВ «Селком» безоплатно, одержано ним від нерезидентів відповідно до умов зовнішньоекономічних контрактів, що встановлюють обсяг і порядок виконання гарантійних зобов'язань постачальниками. Так, відповідно до пояснень позивача під час виконання договорів поставки імпортованого обладнання покупцям ним отримано від останніх претензії щодо якості та комплектності поставленого обладнання, а в деяких випадках - самостійно при виконанні процедури вхідного контролю виявлено невідповідність якості та комплектності обладнання замовленню.

Згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Пунктом 1.23 статті 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

В свою чергу, усунення недоліків проданих товарів слід розуміти як спосіб реалізації права покупця на одержання товарів належної якості у відповідності з умовами укладеного договору. Операції з поставки (допоставки) необхідних комплектуючих на заміну дефектних не є окремою безоплатною поставкою товарів, а фактично здійснюються на виконання зобов'язань продавця згідно з контрактом.

Проте, суди попередніх інстанцій відповідних обставин не перевірили, обмежившись констатацією виявлених контролюючим органом під час здійснення перевірки порушень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Селком» задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Костенко М.І.

Маринчак Н.Є.