Справа № 2а-4574/10/1770
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/9991/35251/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 по справі №2а-4574/10/1770 (№35484/10/9104) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області (далі - ДПІ у Рівненському районі Рівненської області, відповідач) задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рівненському районі Рівненської області №/0 від 15.09.2010 на суму 308015,74грн.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано правомірністю формування позивачем податкового кредиту за спірними господарськими операціями з ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ» з огляду на те, що право платника на формування податкового кредиту не поставлено у залежність від своєчасності формування податкових зобов'язань його контрагентами.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач 24.05.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 12.07.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами ДПІ у Рівненському районі Рівненської області було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за квітень-червень 2010 року (з врахуванням автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України).

За результатом проведеної перевірки контролюючим органом складено акт №51/17/ від 31.08.2010 та встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 1.6 статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 293348,32грн.

Фактично висновок податкового орагну про порушення ФОП ОСОБА_1 норм податкового законодавства ґрунтується на неправомірному формуванні податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ» з огляду на те, що останніми не задекларовано та не включено до складу своїх податкових зобов'язань суми податку на додану вартість сплачені позивачем у складі вартості товару.

На підставі висновків викладених у вказаному акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 15.09.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 308015,74грн., з яких 293348,32грн. - основний платіж та 14667,42грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, складається в момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках і надається покупцю на його вимогу продавцем товарів (робіт, послуг).

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (підпункт 7.5.1 пункт 7.5 статті 7 вказаного Закону).

З наведеного вбачається, що наявність у платника податку (позивача у справі) виданих йому продавцем товару первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, і сплата податку на додану вартість продавцям у складі вартості товару, є достатніми підставами для визначення податкового кредиту при реальному проведенні господарських операцій.

На підставі належних та допустимих доказів судами встановлено, що реальність та товарність спірних фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ» підтверджується належним чином оформленими первинними документами копії яких наявні в матеріалах справи, зокрема, договором на відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями, чеками про отримання дизпалива у період квітень-червень 2010 року.

Судами також встановлено, що згідно ліцензії серії НОМЕР_2, виданої Міністерством транспорту та зв'язку України, ФОП ОСОБА_1 надає послуги з внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, а відтак, товари (дизельне паливо та запчастини), що придбавалися у ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ», було використано позивачем у власній господарській діяльності саме з метою отримання прибутку.

Отже, ФОП ОСОБА_1 було включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, нарахованого у зв'язку з придбанням та фактичним отриманням товарів, підтверджених документально, на підставі дійсних, реально виконаних правочинів з ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ».

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені ДПІ у Рівненському районі Рівненської області у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Агент СТВ».

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення №/0 від 15.09.2010 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рівненському районі Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 19.10.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 по справі №2а-4574/10/1770 (№35484/10/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв