Справа № 804/5220/15
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 р. Справа № 804/5220/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 представника третьої особи представника прокуратури Килимника Є.В. не з'явився Муха В.В. ОСОБА_5 Карпенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Мухи Володимира Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7 про визнання протиправними дій та скасування розпоряджень
14.04.2015 року Заступник прокурора звернувся в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації з позовом до Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, у якому з урахуванням уточнення позовної заяви від 10.06.2015 року просить:
- визнати протиправними дії голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо визначення складу угідь земельних ділянок державного земельного запасу площами 80 га. та 113 га., що представлені сільськогосподарськими угіддями - пасовищами з дерновими неглибокими зв'язнопісчасними грунтами (175 б) та призначена для подальшого використання за цільовим призначенням, яка розташована на території Шульгівської та Іванівської сільських рад Петриківського району Дніпропетровської області за межами населенного пункту;
- визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 543-р-12 від 20.07.2012 року та № 542-р-12 від 20.07.2012 року «Про ґрунтовий покрив земельної ділянки».
Ухвалою суду від 15.04.2015 року відкрито провадження у справі.
Ухвалами суду від 28.05.2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - бувшого голову Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Муху Володимира Васильовича та третю особу, яка не заявляє самотійних вимог на предмет спору, ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 11.06.2015 року поновлено позивачу строк звернення з адміністративним позовом до суду та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі та залишення позовної заяви без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що голова Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області під час видання оскаржуваних розпоряджень розпорядився земельними ділянками, які віднесено до земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення чим порушив приписи статті 122 Земельного кодексу України. Окрім того, відповідач під час зміни цільового призначення земельних ділянок не розробив проект зміни цільового призначення земельної ділянки, чим порушив права власника - держави в особі позивача.

Позивач та представник прокуратури у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та зазначили про те, що фактично оскаржуваними розпорядженнями відповідача змінено цільове призначення земельних ділянок.

Відповідач 1 у судове засідання не з'явився, через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника останнього. Через відділ діловодства суду надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких просить відмовити у задоволенні позову, оскільки твердження прокурора та позивача про фактичну зміну категорії землекористування не відповідає дійсності. Позивач без відповідних правових підстав відніс земельні ділянки, стосовно яких прийнято оскаржувані розпорядження, до земель промисловості.

Відповідач 2 у судовому засіданні заперечував проти позову вказуючи на те, що спірні земельні ділянки не відносилися до земель промисловості, а відносились до земель водного фонду, оскільки на них розташовано гідротехнічні споруди Спірними розпорядженнями відповідача не змінювалось цільове призначення земельної ділянки, а лише визначено склад угідь.

Третя особа у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки спірними розпорядженням фактично не змінено категорію земель та їх цільове призначення, а фактично змінено склад угідь, тобто визначено якісну категорії ґрунтованого покриву.

Суд заслухавщи пояснення представника позивача та прокурора, відповідача 2 та третьої особи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, встановив наступне.

Розпорядженням голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 09.02.2012 року № 97-р-12, копія якого знаходиться у матеріалах справи, припинено право користування земельною ділянкою площею 194,5 га, яка знаходиться на території Шульгівської та Іванівської сільських рад Петриківського району Дніпропетровської області за межами населенного пункту, що знаходиться у постійному користуванні Управління капітального будівництва Дніпродзержинського міськвиконкому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 1991 року з віднесенням даної земельної ділянки до земель запасу.

Згідно акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 1991 року, копія якого міститься у матеріалах справи, земельна ділянка площею 194,5 га передавалась Управлінню капітального будівництва Дніпродзержинського міськвиконкому.

У відповідності до листа Відділу Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області від 28.01.2015 року № 14-417-0.3-103/2-15, копія якого міститься у матеріалах справи, вказана земельна ділянка рахувалась як землі промисловості та іншого несільськогосподарського використання; цільове призначення, яке визначено державним актом - для будівництва об'єктів водопостачання міст Дніпропетровська та Дніпродзержинська.

В подальшому розпорядженнями голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 543-р-12 від 20.07.2012 року та № 542-р-12 від 20.07.2012 року «Про ґрунтовий покрив земельної ділянки» затверджено матеріали про ґрунтовий покрив земельної ділянки площею 113 га на території Іванівської сільської ради та 80,00 га. на території Шульгівської сільської ради та змінено категорію зазначених земель на землі сільськогосподарського використання, вид угідь - пасовища.

З листа Відділу Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області від 28.01.2015 року № 14-417-0.3-103/2-15 вбачається, що розпорядженнями голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 21.11.2012 року, від 26.11.2012 року, від 28.11.2012 року та від 25.12.2012 року передано у власність 58 громадян для ведення особистого селянського господарства 116,00 га земель із загальної площі 194,50 га. Залишок земель площею 78,50 га. перебуває у державній власності.

Окрім того, з даного листа вбачається, що оскаржуваними розпорядженням відповідача змінено категорію земель на землі сільськогосподарського призначення, вид угідь - пасовища.

Частинами 1 та 2 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Зазначеним Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено у натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення (абз.2 пункту 2 Порядку).

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 14.05.2014 року по справі № 6-35цс14, зазначаючи, що при зміні цільового призначення земельної ділянки обов'язковим є розроблення та затвердження проекту землеустрою.

Відповідачем не надано суду доказів того, що проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 194,50 га. при зміні її цільового призначення розроблявся.

Згідно ч.3 та ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Щодо заявлених позивачем та прокурором позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з тексту позовної заяви остання подана прокурором на захист інтересів держави і у останній прокурор просить поновити права держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації на розпорядженнями земельними ділянками, щодо яких прийнято відповідачем розпорядження № 542-р-12 та 543-р-12 від 20.07.2012 року (сторінка шоста позовної заяви).

Також судом під час розгляду справи встановлено, що розпорядженнями голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 21.11.2012 року, від 26.11.2012 року, від 28.11.2012 року та від 25.12.2012 року передано у власність 58 громадян для ведення особистого селянського господарства 116,00 га земель із загальної площі 194,50 га., щодо яких прийнятті оскаржувані рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

За даних обставин, вирішення цього спору є безперспективним, оскільки рішення суду у даній адміністративній справі про задоволення позовних вимог не призведе до ефективного поновлення порушеного права, а саме: повернення земельних ділянок, що до яких прийняті відповідачем розпорядження № 542-р-12 та 543-р-12 від 20.07.2012 року, до державної власності.

Позивачем та прокурором фактично оскаржуються розпорядження відповідача № 542-р-12 та 543-р-12 від 20.07.2012 року, на підставі яких уже виникло право приватної власності у фізичних осіб, а тому не є можливим відновити порушене право держави даним адміністративним позовом.

Саме по собі оскарження розпоряджень, якими змінено цільове призначенням земельних ділянок, не є захистом публічного порядку, воно не відновлює права держави на землю. Скасування таких розпоряджень при наявності державних актів на земельні ділянки, які посвідчують право приватної власності фізичних осіб на земельні ділянки, яке не припиняється і не скасовується рішеннями у цій справі, не призведе до повернення цих земельних ділянок у власність держави.

Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (абзац 5 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 1-9/2009).

На думку суду, не можуть бути скасовані і судом згадані акти, якщо вони метаморфозувалися в іншу правову якість. В такому випадку оскарженню підлягають ті правові підстави, на яких виникло відповідне право. Правова оцінка таким актам та порушенням, допущеним при їх прийнятті, може бути дана при розгляді спору про право.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для самостійного скасування оскаржуваних розпоряджень, внаслідок прийняття яких виникли правовідносини, пов'язані з оформленням права власності на земельні ділянки (видача державних актів на землю).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки позивачем та прокурором під час подання даного адміністративного позову ставилася мета повернення земельних ділянок до державної власності та відновлення права держави на розпорядженнями ним, то останні повинні заявляти віндикаційний позов про витребування майна від добросовісного набувача (або про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки), під час розгляду якого суд дасть правову оцінку оскаржуваним діями та розпорядженням відповідача.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 01.10.2013 року по справі № 21-228а13, після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виникає спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач та прокурор під час звернення до суду обрали неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивач та прокурор у даній адміністративній справі намагаються скасувати юридичну підставу, на якій виникло у 58-ми громадян право власності на земельні ділянки.

Таким чином, позивач та прокурор фактично втручаються у право власності громадян на земельні ділянки.

Отже, вбачається спір про право власності на земельні ділянки, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України, а не шляхом подання адміністративного позову за правилами КАС України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, якщо за результатами розгляду справи факту порушення прав, свобод та інтересів позивача не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, оскільки права, свободи та інтереси позивача не порушені самими лише розпорядженнями відповідача, то суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по справі з Відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 11 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 11.06.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді С.В. Златін С.В. Златін Р.Ю. Ричка