Справа № 308/22322/13а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Справа № 876/5943/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Гелецького П.В.

представника позивача: ОСОБА_1

третьої особи: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року за позовом прокурора м. Ужгорода в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру до Ужгородської міської ради, приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, визнання недійсним аукціону та договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2011 року прокурор м. Ужгорода звернувся в суд в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати скасувати, як протиправне п.1 рішення Ужгородської міської ради № 1181 від 16.07.2009 р. «Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону» щодо продажу земельної ділянки, площею 0,12 га в АДРЕСА_1, скасувати, як протиправне п.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 266 від 23.09.2009 р. «Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення» в частині затвердження стартової ціни земельної ділянки для комерційного використання, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,11 га в розмірі 622 457,00 грн., визнати недійсним аукціон з продажу земельної ділянки від 03.06.2010 р. та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2010 р.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2014 р. позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржив приватний підприємець ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2). Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України. Крім того, оскаржувані рішення є предметом судового розгляду в господарській справі № 5008/1161/2011, що не було перевірено судом першої інстанції, а позивачем не було доведено до відома суду про таке. Також апелянт зазначає, що спір в частині визнання недійсним земельних торгів з продажу земельної ділянки та договору купівлі продажу не є публічно-правовим, а тому дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволення частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження по справі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 16.07.2009 р. Ужгородською міською радою було прийнято рішення № 1181 «Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону», яким затверджено перелік земельних ділянок, які підлягають продажу у власність шляхом аукціону. Зокрема, до даного переліку включено земельні ділянки за адресою : в АДРЕСА_1, позиція 1, площею 0,20 га, позиція 2 площею 0,13 га, позиція 3 площею 0,12 га.

23.09.2009 р. виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення № 266 «Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення», які зазначені в рішенні від 16.07.2009 р. № 1181.

На підставі вказаних рішень ПП ОСОБА_2, як суб'єктом підприємницької діяльності, за результатами проведено аукціону (земельних торгів), було придбано земельну ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,12 га, про що було укладено договір купівлі-продажу № 101 від 09.06.2010 р., після чого оформлено державні акти на права власності на земельні ділянки за адресою : АДРЕСА_1, позиція 2 та 3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що продаж, організація та проведення земельних торгів земельної ділянки несільськогосподарського призначення ПП ОСОБА_2 не відповідає вимогам законодавства, суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Суд першої інстанції вказав, що відповідно до технічного паспорту Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру від 05.12.2008 р. драматичний театр включає в себе будівлю театру, пожарний резервуар, «Бризгальний басейн», а також вимощення. Згідно висновку про вартість нерухомості від 04.02.2011 р. вартість об'єкту «Бризгальний басейн» становить 170 079,00 грн. Вказана умова, на думку суду першої інстанції, слугувала доказом того, що Закарпатський обласний український музично-драматичний театр володів майном на земельній ділянці, яка була виставлена на продаж шляхом проведення аукціону. Крім того, в порушення вимог п.34 ст.36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 266 від 23.09.2009 р. «Про проведення аукціону з продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення» було затверджено стартову ціну земельної ділянки для комерційного використання, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,1100 га в розмірі 622 457 грн., хоча такі питання віднесено до компетенції місцевої ради. Отже, що при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки було порушено вимоги ст.ст.203, 215 Цивільного Кодексу України.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався тим, що справа, яка розглядається, є адміністративною. Проте, такий висновок не можна вважати обґрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24.02.2015 р. у справі № 21-34а15.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним аукціону з продажу земельної ділянки від 03.06.2010 р. та договору купівлі-продажу від 07.06.2010 р. то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суд повинен враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

- понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

- визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

- встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

- встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним аукціону з продажу земельної ділянки від 03.06.2010 р. та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2010 р. не підлягають розгляду в адміністративному процесі з огляду і на те, що юридичні та фізичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачем по справі лише у випадках, встановлених ч.4 ст.50 КАС України, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають розгляду за правилами цього Кодексу.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку відносно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і, як наслідок, ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст.157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року по справі № 308/22322/13-а скасувати.

Провадження у справі № 308/22322/13-а за позовом прокурора м. Ужгорода в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Закарпатського обласного українського музично-драматичного театру до Ужгородської міської ради, приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішень, визнання недійсним аукціону, договору купівлі-продажу земельної ділянки - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О. Яворський

С.П. Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 09.06.2015 р.