Справа № 813/2538/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2015 року № 813/2538/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Сідак П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та просить :

- визнати протиправними дії командира військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у листі №14/2003 від 27.04.2015 р., щодо відмови у наданні соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

- зобов`язати командира військової частини № НОМЕР_1 Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України надати соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до рапорта від 21.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проте, відповідачем в порушення вимог Закону України «Про відпустки», рішень Європейського Суду з прав людини http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1 відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначено, що позивачу відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в порядку ч. 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» оскільки позивач не є батьком, який виховує дитину без матері. Крім того, з моменту оголошення мобілізації припиняється надання таких відпусток, крім військовослужбовцям-жінкам.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Позивач на час виникнення спірних правовідносин є військовослужбовцем Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

21.04.2015 позивач звернувся до командира військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку.

Листом від 27.04.2015 позивачу відмовлено у наданні відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з посиланням на відсутність для цього належних підстав.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).

Статтею 1-2 Закону визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до положень ст. 2 вказаного Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац 5 статті 1 цього Закону).

Згідно Указу Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію» (затверджений Законом України 17.03.2014 № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), від 06.05.2014 № 454 "Про часткову мобілізацію" (затверджений Законом України 06.05.2014 № 1240-УГІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») та від 21.07.2014 №607 "Про часткову мобілізацію" (затверджений Законом України 22.07.2014 № 1595-УП «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), від 14.01.2015 р. №15/2015 на території України, відповідно до абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу одинадцятого ст. 1 Закону України «Про оборону», настав особливий період.

Виключні підстави для звільнення з військової служби під час її проходження визначені положенням статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Так пунктом «г» частини 2 статті 26 вказаного Закону передбачено, що звільнення зі військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період проводиться на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з підпунктом «г» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, тобто до оголошення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію, через такі сімейні обставини:

- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Перелік інших поважних причин, окрім сімейних обставин визначених п.п. «г» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону встановлюється Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 12.06.2013 року №413 прийнятою відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме:

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

- укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

- хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворими батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

Відповідно до частини 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Враховуючи ту обставину, що позивач не є батьком, який виховує дитину без матері, суд вважає, що відсутні правові підстави для надання позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд вважає необґрунтоване посилання позивача на рішення Європейського Суду з прав людини від 22.03.2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 проти Росії щодо дискримінації за ознаками статі, так як відступлення від зобов`язань за Європейською конвенцією з прав людини відбулось у зв`язку з особливим періодом в державі, легітимною метою якого є захист національноі та громадської безпеки.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 12.06.2015 року.