Справа № П/811/1519/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2015 рокусправа № П/811/1519/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.
суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Військової частини-польової пошти НОМЕР_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року по справі за позовом Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до Військової частини-польової пошти НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 про поновлення на службі, -

ВСТАНОВИТИ:

Кіровоградський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, згідно якої просить: визнати протиправним рішення та дії ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 щодо відхилення подання Кіровоградської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 15 квітня 2014 року № 510 вих.-14, викладене у відповіді на подання ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 29 квітня 2014 року № 443; визнати незаконними та скасувати пункт 5 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року № 15, пункт 15 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року № 58 в частині звільнення старшини ОСОБА_1 з військової служби та виключення її із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , як такі, що суперечать закону; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 поновити на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 старшину контрактної служби ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 у справі визначено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. Позов обґрунтовано тим, що під час звільнення ОСОБА_1 відповідач діяв з перевищенням повноважень, а отже накази про звільнення ОСОБА_1 та виключення її із списків особового складу військової частини суперечать закону і підлягають скасуванню.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року позов задоволено частково. З урахуванням ухвали від 01 липня 2014 року про виправлення описки, судом визнано протиправним рішення та дії ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 щодо відхилення подання Кіровоградської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 15 квітня 2014 року за № 510 вих.-14, викладені у відповіді на подання ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 29 квітня 2014 року за № 443, а також визнано незаконним та скасовано пункт 5 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року № 15, пункту 15 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року № 58, в частині звільнення старшини ОСОБА_1 з військової служби та виключення її із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В мотивування постанови зазначено, що дії відповідача стосовно звільнення старшини ОСОБА_1 з військової служби та виключення її із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 вчинені з перевищенням повноважень, наданих командиру військової частини та суперечать пп.2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Задовольняючи позов частково, суд вказав, що за відсутності у відповідача повноважень щодо звільнення ОСОБА_1 , відповідно, відповідач не наділений повноваженнями поновити зазначену особу на посаді.

Не погодившись з постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просив скасувати постанову та залишити позов без розгляду. Апелянтом зазначено, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не врахував, що підставою для відмови у задоволенні подання позивача від 15.04.2014 № 510 вих.-14 було те, що командування вважало його неправомірним. Так, старшина ОСОБА_1 відповідно до пп.2 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, на підставі рапорту про звільнення за власним бажанням була звільнена з військової служби наказом командира військової частини від 19.03.2014 № 58. Спірний наказ узгоджується з положеннями наказу Міністерства оборони України від 18.12.2012 № 865 «Про затвердження номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу». Зокрема апелянт зазначає, що призначення та затвердження військовослужбовців на посади, не визначені в цьому переліку, здійснюються за планами переміщення офіцерського складу, планами переміщення рядового, сержантського і старшинського складу, списками військовослужбовців, які прибувають для комплектування з інших військових частин, а тому командир військової частини НОМЕР_2 має право як переміщати так і звільняти особовий склад у разі оголошення мобілізації в особливий період. Таким чином ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання сторони та третя особа не прибули, та оскільки про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у належний спосіб, їх неприбуття не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено письмовими доказами, Кіровоградською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері було проведено перевірку у ВЧ НОМЕР_2 .

Вказаною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді санітарного інструктора 1 відділення 3 групи 9 роти 3 загону у військовому званні старшина та перебувала в цій військовій частині на всіх видах забезпечення.

19 березня 2014 року до військової частини НОМЕР_2 надійшло розпорядження ТВО начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 №248/30 Про мобілізацію. На підставі зазначеного розпорядження військова частина НОМЕР_2 перейшла на штат воєнного часу.

Цього ж дня, ОСОБА_1 подала рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якого просила звільнити її з військової служби за контрактом як військовослужбовця жінку, яка має дітей, віком до 16 років.

19 березня 2014 року, наказами командира військової частини НОМЕР_2 №15 та № 58 старшину ОСОБА_1 звільнено з подальшим виключенням із списків особового складу частини.

15 квітня 2014 року на адресу командира військової частини НОМЕР_2 , позивачем внесено подання, яким, зокрема, вимагалось скасувати пункт 5 параграфа 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №15, пункту 15 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 березня 2014 року №58, в частині звільнення старшини ОСОБА_1 з військової служби та виключення її з списків особового складу частини, як такі, що суперечать закону та поновлення порушених прав колишнього військовослужбовця старшини ОСОБА_1 .

Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2014 року №443 подання Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відхилено.

Вважаючи оспорюванні накази прийнятими з перевищенням повноважень, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та у зв`язку з відхиленням відповідачем подання, позивачем заявлено вимогу до суду щодо скасування наказів та поновлення третьої особи на військовій службі.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, та віднесені до категорії спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Крім того, дії позивача мають відповідати Закону України «Про прокуратуру».

Зокрема, ст. 20 даного Закону передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: 1) вносити подання; 2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати

досудове розслідування; 3) звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Стаття 23 Закону передбачає, що у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо: 1) визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; 2) визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; 3) визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Як визначено ст. 35 Закону, прокурор має рівні права з іншими учасниками процесу.

Підстави для вступу у справу, а також обсяг і межі повноважень прокурора у судовому процесі визначаються цим Законом та процесуальним законодавством України.

Представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

За наявності передбачених даною нормою підстав, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним

законом, в т.ч.,: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями). (ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру»).

У відповідній редакції наведений Закон діяв на час звернення прокурора до суду з даним позовом.

Частиною 2 ст. 60 КАС України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Таким чином, законодавцем визначено, що прокурор може звернутися до адміністративного суду як позивач лише в інтересах держави та за відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду. За відсутності цієї обов`язкової умови прокурор може звертатися до адміністративного суду лише з метою представництва інтересів громадянина за наявності доказів, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

З позовом, що підлягав розгляду, прокурор звернувся як позивач. При цьому, прокурором фактично оскаржується акт індивідуальної дії, який стосується прав та інтересів гр. ОСОБА_1 під час проходження та звільнення з публічної служби. Доказів наявності звернення ОСОБА_1 до прокурора щодо захисту порушених прав, як і доказів, які підтверджують неможливість даної особи самостійно здійснювати представництво своїх інтересів, в матеріалах справи не міститься. Також гр. ОСОБА_1 не реалізувала своє право на звернення до суду за захистом, в тому числі шляхом подачі самостійної вимоги на предмет спору у даному судовому провадженні.

З огляду на викладене вбачається, що як матеріальним так і процесуальним законами не передбачено право прокурора на звернення до суду як позивача з позовом щодо оскарження акту індивідуальної дії відносно третьої особи. Також позивач не конкретизував в межах ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 60 КАС України який державний інтерес підлягає захисту згідно пред`явленого позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що орган державної влади має діяти лише в межах повноважень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не вбачається порушень інтересів держави, відповідно позов є безпідставним.

Щодо вимоги про визнання протиправними дій відповідача з приводу відхилення Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері колегія суддів звертає увагу, що за приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі відхилення подання прокурора прокурор може звертатися до суду лише з визначених даною нормою питань, тобто з питань визначення незаконним/протиправним акта /рішення, що підлягало прокурорській перевірці, а також щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії/ утриматися від їх вчинення, тобто з вимогами щодо усунення виявлених під час перевірки порушень у певний спосіб.

Наведені підстави звернення до суду є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягають, а отже зазначена вимога позивача також є безпідставною та такою, що суперечить вищенаведеним приписам законодавства України.

Отже колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим суд припустився порушень норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. З урахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції скасуванню, а у задоволені позову Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері слід відмовити.

Підстави для залишення позову без розгляду, відповідно до ст. 155 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини-польової пошти НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року по справі № П/811/1519/14 - скасувати.

У задоволені позову Кіровоградського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про поновлення на службі - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її тексту у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай