Справа № 2а/1770/3214/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/9337/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012

у справі № 2а/1770/3214/2011

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Рівному

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення недоотриманого надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2011, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012, позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії ДПІ у м. Рівне щодо заниження суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню, у зв'язку з використанням позивачкою права на податковий кредит за звітний 2010 рік. Зобов'язано ДПІ у м. Рівне здійснити розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню позивачці, у зв'язку з використанням нею права на податковий кредит за звітний 2010 рік, з урахуванням квитанції від 07.12.2010 № 359 про оплату за навчання. Зобов'язано ДПІ у м. Рівне здійснити дії щодо повернення позивачці суми податку з доходів фізичних осіб за звітний 2010 рік, з урахуванням квитанції про оплату за навчання від 07.12.2010 № 359.

ДПІ у м. Рівному подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Між позивачкою та Національним університетом водного господарства та природокористування укладено договір від 30.06.2007 № 77209, згідно з яким ОСОБА_3 (донька позивачки) зарахована на 1 курс навчання для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня - «бакалавр».

На виконання вказаного договору позивачкою здійснено повну оплату за 4 курс навчання (з 01.09.2010 по 30.06.2011) в сумі 6570 грн. згідно з квитанціями: від 14.08.2010 № 1462.189.5 в сумі 2000 грн.; від 28.08.2010 № 10 в сумі 1570 грн.; від 07.12.2010 № 359 в сумі 3000 грн.

Позивачкою 24.03.2011 подано декларацію про доходи за 2010 рік, згідно з якою сума нарахованого доходу становила 32847,65 грн., сума утриманого податку - 4610,41 грн., сума податку, що підлягає поверненню у зв'язку із нарахуванням податкового кредиту, - 668,76 грн.

При обчисленні даного показника позивачкою було враховано податковий кредит, до якого включено витрати на оплату навчання доньки за період з 01.09.2010 по 30.06.2011 в сумі 6570 грн., сплачені на підставі квитанцій від 14.08.2010 № 1462.189.5, від 28.08.2010 № 10 та від 07.12.2010 № 359.

Разом з тим згідно з висновками податкового органу сума надміру сплаченого позивачем податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік, що підлягає поверненню, дорівнює 218,76 грн.

Позиція податкового органу полягає в тому, що при розрахунку надміру сплаченої суми податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік оплата за навчання за квитанцією від 07.12.2010 в сумі 3000 грн. не повинна враховуватись. Такі висновки обґрунтовані тим, що витрати, які підлягають включенню до складу податкового кредиту за правилами ст. 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», повинні бути не лише фактично понесені платником у такому звітному періоді, а й підтверджувати оплату за навчання лише в частині, що стосується такого періоду.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 1.16 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (далі - Закон № 889-IV) податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону № 889-ІV платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 889-ІV до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Відповідно до п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року витрати, фактично понесені ним протягом звітного року, зокрема, суму коштів, сплачених платником податку на користь закладів освіти для компенсації вартості середньої професійної або вищої форми навчання такого платника податку, іншого члена його сім'ї першого ступеня споріднення, але не більше суми, визначеної у п.п. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 цього Закону, у розрахунку за кожний повний або неповний місяць навчання протягом звітного податкового року.

Згідно з п.п. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 Закону № 889-IV податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що навчання доньки позивачки за 4 курс за денною формою розпочалося з 01.09.2010 і тривало у звітному 2010 році протягом 4 місяців (із вересня по грудень включно).

Враховуючи викладене, позивачка повинна була віднести до складу податкового кредиту фактично сплачену суму коштів для компенсації вартості вищої освіти на користь закладу освіти протягом звітного 2010 року у розрахунку за кожний місяць навчання протягом такого звітного податкового року, що відповідає положенням п.п.5.3.3 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-IV.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун