Справа № 308/6765/15-а
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6765/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Фазикош О.В.,

при секретарі Рабош А.О.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 Усман,

з участю перекладачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду адміністративну справу за позовною заявою Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4, ОСОБА_2 Усман, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 12 червня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 12 червня 2015 року.

До Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою звернувся Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4, ОСОБА_2 Усман, ІНФОРМАЦІЯ_1, якою просить: на підставі п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити Громадянина ОСОБА_4, ОСОБА_2 Усман, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі ч. 2 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови.

Свої вимоги позивач мотивує наступним:

03.06.2015 року відповідач затриманий групою реагування від відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку ОСОБА_5 поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав. 04.06.2015 року начальником Чопського прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України, останньому розяснено, що він зобовязаний покинути територію України в термін до 06.06.2015 року.

Однак, відповідач територію України не покинула, в зв'язку з відсутністю у неї документів, що дають право на перетин Державного кордону як України так і інших країн та достатніх коштів.

Вивчаючи матеріали адміністративної справи відповідача можна прийти до висновку, що реалізуючи свої права та свободи, остання могла встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, використовуючи при цьому міжнародні злочинні угруповання. Знаючи, що під час досягнення своєї мети, вона неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно йде на вчинення правопорушень. Так, відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має. Також, під час опитування відповідач пояснив, що має намір у будь-якому випадку потрапити в країни західної Європи з метою працевлаштування для забезпечення свого проживання та бажання повернутися до країни походження не має, що підтверджується її незаконними діями.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував пояснив, що дійсно 03.06.2015 року був затриманий групою реагування від відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку ОСОБА_5 поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. Натомість на день затримання не мав посвідку за №005587, що слугує підтвердженням того, що він перебуває на території України на законних підставах, оскільки під час незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку ОСОБА_5 була ним втрачена. Пояснив що набув статусу біженця в Україні оскільки звертався в листопаді 2014 року до державної міграційної служби України УДМС України в місті Києві.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»(набрав чинності з 04.08.2011 року), зокрема ст.ст. 1, 12 Закону, передбачено, що перебування біженця (шукача статусу біженця) в процедурі визначення статусу біженця (включаючи оскарження) за наявності довідки про звернення за захистом в Україні, засвідчує законність перебування такої особи на території України.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що громадянин ОСОБА_4, ОСОБА_2 Усман, ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався з вимогою про надання посвідки на постійне проживання на території України до державної міграційної служби України УДМС України в місті Києві. Разом з тим, позивач надає відповідь з Білоцерківського управління державної міграційної служби України УДМС України в Київській області щодо набуття статусу біженця в Україні, позивач як суб'єкт владних повноважень факту відсутності такого документу не довів в суді, хоча в силу закону обов'язок доведення цієї обставини лежить на ньому.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як встановлено відповідач є громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4.

Відповідно до роз'яснень п.10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" від 25.06.2009 року № 1 (з наступними змінами та доповненнями), суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях. При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації. Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

У п.9 Позиції УВКБ ООН щодо повернення громадян в південну і центральну частини ОСОБА_4, у нинішніх умовах УВКБ ООН закликає держави утримуватися від примусового повернення будь-яких осіб в райони південної і центральної частин ОСОБА_4, в яких проводяться військові дії та / або подальше переміщення осіб, які залишаються ослабленими і небезпечними після недавніх військових дій чи залишаються під контролем недержавних угруповань. Для сомалійців з цих районів необхідно проаналізувати їх право на отримання міжнародного захисту біженців відповідно до Конвенції 1951 року, і в Африканському союзі, згідно Конвенції ОАЄ 1969 року12; багато з них, швидше все, відповідають критеріям статусу біженця відповідно до однією або обома цими Конвенціями 13. Загальні зобов'язання про неповернення в рамках міжнародного права в галузі прав людини можуть бути задіяні в контексті насильницького повернення сомалійців в південну і центральну частини ОСОБА_4.

Враховуючи висновки УВКБ ООН щодо ситуації в ОСОБА_4, а також те, що положення у країні кваліфікується як збройний конфлікт не міжнародного характеру, твердження відповідача про наявність в ОСОБА_4 небезпеки її життю не можливо вважати необґрунтованими.

Суд зазначає, що прийняття рішення має здійснюватися з використанням повноважень та з метою, з якою це повноваження надано, а саме: мають бути спрямовані на захист життя та свобод шукачів додаткового захисту.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного та за наявністю реальної загрози життю ОСОБА_2 Усман в разі його повернення до ОСОБА_5 ОСОБА_4, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач потребує додаткового захисту.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікованої Україною 17.07.1997 року).

З врахуванням вищевикладеного та того, що позивачем по справі відповідно до ст.71 КАС не доведено, що відповідач знаходиться не на законних підставах на території України, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 6 ,11, 17, 160, 161, 162, 163, 183-5 КАС України, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 року суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4, ОСОБА_2 Усман, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6