Справа № 2-1053/10
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Справа № 876/4767/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2010 року по справі № 2-1053/10 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області про стягнення виплат "дитині війни", -

В C Т А Н О В И В:

9 серпня 2010 року позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення виплат "дитині війни".

У позовній заяві просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня по 31 грудня 2009 року включно, із урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" вона є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 цього Закону їй повинна виплачуватись щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога виплачувалась в не повному обсязі.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2010 року позов задоволено .

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в Самбірському районі Львівської області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року щомісячну доплату до пенсії як дитині війни.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що вираховувати відповідно до ч. 1. ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постанову суду оскаржило управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області.

Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що залишається невизначеним порядок обчислення спірної доплати та його розмір. Просить врахувати, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані положення бюджетного законодавства України, а також видаткові можливості основного фінансового документу держави і Пенсійного фонду України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

18 лютого 2010 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1691-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов'язаних із соціальними виплатами", який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Цим Законом було встановлено, що справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них суди розглядають у порядку цивільного судочинства, а п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України виключено.

Крім того, його Прикінцевими та перехідними положеннями визначено, що після набрання чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ, провадження в яких було відкрито за п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України. Адміністративні позови, апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 18 КАС України, і за якими провадження не відкрито, передаються цими судами до відповідних судів, які здійснюватимуть їх розгляд у порядку цивільного судочинства.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 19-рп/2010 від 09.09.2010 року у справі щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами, норми Закону № 1691-VI від 18.02.2010 року та ЦПК України, відповідно до яких справи, пов'язані із соціальними виплатами, що підлягають розгляду адміністративними судами, було передано місцевим загальним судам для розгляду в порядку цивільного судочинства (пункти 1, 2 резолютивної частини зазначеного Рішення), визнано такими, що не відповідають Конституції України.

У зв'язку із прийняттям Конституційним Судом України зазначеного Рішення, 02 грудня 2010 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2748-VI "Про внесення змін до розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами", який набрав чинності з 30 грудня 2010 року.

Положеннями вказаного Закону встановлено, що апеляційні суди щодо таких спорів (в яких провадження було відкрито в порядку цивільного судочинства) закривають провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу України та розглядають їх у порядку адміністративного судочинства.

Для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства апеляційний суд самостійно, без необхідності вчинення учасниками таких спорів будь - яких дій, постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження в адміністративній справі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка є дитиною війни, оскільки статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, що урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, при зверненні до суду позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України та не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст. 100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із даним позовом, відсутність поважних причин для поновлення строку, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" щомісячну державну соціальну допомогу за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня по 8 серпня 2009 року включно слід залишити без розгляду.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії за період з 9 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону № 2195, з урахуванням статті 111 цього Закону, з 09 липня 2007 року дію статті 6 Закону № 2195 відновлено.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VІ від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності з 01 січня 2008 року, зокрема пунктом 41 розділу ІІ цього Закону, внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: "дітям війни (крім тих на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Однак, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними вищевказані зміни щодо розміру підвищень до пенсії дітям війни.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, поновили свою дію положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року, тобто з 22 травня 2008 року відновлено право дітей війни на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вищевказане рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року є обов'язковим до виконання на території України і має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, і відповідно поновили свою дію положення ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", які діяли до прийняття неконституційних норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Після Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 дія ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не обмежувалась.

Апеляційним судом встановлено, що позивачу підвищення до пенсії як дитині війни здійснювались неправомірно у розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", оскільки відновлені дією із 22 травня 2008 року норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" мають вищу юридичну силу ніж норми вищевказаної постанови КМ України, і відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України підлягають до застосування.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" хоча і передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений аб.1 ч.1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, однак, чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційних прав і гарантій на підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Враховуючи вищенаведене, вихідним критерієм обчислення розміру підвищення до пенсії дітям війни є розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд вважає безпідставним покликання апелянта на те, що фінансування виплат, пов'язаних із застосуванням Закону України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться із державного бюджету і Положенням "Про Пенсійний фонд України" визначено вичерпний перелік використання бюджетних коштів, які здійснюються виключно за призначенням, виходячи з наступного.

Відповідно до Указу Президента України "Про Положення про Пенсійний фонд України" № 384/2011 від 06 квітня 2011 року та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України" № 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення та перерахунок розміру пенсії належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 р. № 8-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за № 209/14900, одним із основних завдань управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувану постанову слід скасувати, з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області задоволити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2010 року по справі № 2-1053/10 - скасувати.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1, передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 8 серпня 2009 року - залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Самборі та Самбірському районі Львівської області про стягнення виплат "дитині війни" задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в Самбірському районі Львівської області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 9 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року щомісячну доплату до пенсії як дитині війни.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 за період з 9 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з врахуванням ч. 1. ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник