Справа № 805/5252/14
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. Справа № 805/5252/14

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКО-Трейдінг" до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги № 387-25 від 31.03.2014 року, зобов'язання здійснити коригування даних в картці особового рахунку шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового богу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 21738664,92 грн., звільнення майна з податкової застави, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2014 року позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги № 387-25 від 31.03.2014 року, зобов'язання здійснити коригування даних в картці особового рахунку шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового богу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 21738664,92 грн., звільнення майна з податкової застави, мотивуючи вимоги тим, що 31.03.2014 року ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька винесла податкову вимогу № 387-25 відповідно до якої відповідач вимагає сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні фінансові санкції та пеню, нараховану на нього у сумі 21738664,92 грн., що утворився через несплату авансового внеску на прибуток приватних підприємств. Позивач вважає зазначену податкову вимогу неправомірною з наступних підстав.

26.02.2014 року позивач надав відповідачу в електронному форматі за реєстраційним № податкову декларацію з податку на прибуток підприємства. Відповідно до рядка 34 декларації "авансовий внесок (1/12 нарахованої до сплати загальної суми податку при прибуток за звітний податковий рік), що підлягає сплаті щомісячно у березні-грудні 2013 року та січні-лютому 2014 (рядок 33/12)) позивач зобов'язався сплачувати щомісячно податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 8531162,00 грн.

Відповідно до рядка 11 декларації "податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню" нарахований податок на прибуток за 2013 рік складає 132151221,00 грн.

Позивач зазначив, податок на прибуток у сумі 132151221,00 грн. сплачений в повному обсязі, вважає, що станом на 31.03.2014 року не має податкового боргу зі сплати податку на прибуток. При цьому, сума податкового боргу в розмірі 21738664,92 грн., яка вказана в податковій вимозі № 387-25 не є сумою узгодженого грошового зобов'язання, вважає, що дії відповідача стосовно визначення податкового боргу в сумі 21738664,92 грн. необґрунтовані, винесені всупереч Податкового кодексу України. Враховуючи те, що сама податкова вимога винесена податковим органом безпідставно, тому вважає, що дії здійсненні податковим органом після прийняття вимоги суперечать діючому законодавству.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, через відділ діловодства надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, через відділ діловодства надав клопотання про розгляд справи без його участі. Водночас, надав заперечення, в якому зазначив, що згідно з даними декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік № від 26.02.2014 року, сума узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств складає 52944464 грн. За даними картки особового рахунку платника податку на прибуток (код платежу 11021000) станом на 14.03.2014 року сума заборгованості складає 21738573,07 грн.

Приписами Бюджетного кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік", наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію та її запровадження" та Постанови КМ України від 16.02.2011 року "Про деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету" із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2011 року N 277 затверджено реквізити рахунків для зарахування у 2013 році надходжень до державного бюджету України та місцевих бюджетів:

- авансовий внесок на дивіденди сплачується за кодом 11021000;

- авансовий щомісячний внесок сплачується за кодом 11024000.

Позивачем невірно сплачена сума авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному періоді за місцезнаходженням юридичної особи (сплачується за кодом 11021) у зв'язку з чим виник податковий борг, внаслідок чого було винесено спірну податкову вимогу та здійсненні податковою дії, передбачені Податковим кодексом України.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року №к/800/60307/14 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено платіжних доручень для встановлення факту належної сплати авансових внесків з податку на прибуток за 2013 рік по правильному платежу за кодом бюджетної класифікації - 11024000 та не встановлено чи подавалась заява позивачем про зарахування переплати з податку на прибуток в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток. При цьому, судам належить встановити узгоджену суму грошового зобов'язання авансового внеску з податку на прибуток за 2013 рік та суму фактичної несплати позивачем такого зобов'язання з урахуванням граничних строків сплати, визначених в Податковому кодексі України для проведення такого зобов'язання до категорії податкового боргу.

Відповідно до частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКО-Трейдінг» (, 83015, Донецька область, м.Донецьк, пр.Б.Хмельницького, 102) зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом 07.12.2011 року, перебуває на обліку в ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька.

23 січня 2013 року позивачем подано до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2012 рік, у рядку 20 якої зазначено суму авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному (податковому) періоді за місцезнаходженням юридичної особи в розмірі 30 819 919 грн.; у рядку 34 Авансовий внесок (1/12 нарахованої до сплати загальної суми податку на прибуток за звітний (податковій) рік), що підлягатиме сплаті щомісяця у березні - грудні 2013 року та у січні-лютому 2014 року, відображено суму 8 531 162 грн.

26 лютого 2014 року позивачем подано до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік за реєстраційним № , у рядку 11 податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню нарахований податок на прибуток за 2013 рік зазначено суму 132 151 221 грн.

Відповідно до платіжних доручень платником ТОВ "МАКО-ТРЕЙДІНГ" сплачено податок за 2013 рік, призначення платежу податок на прибуток за кодом 11021000: платіжне доручення № 120 від 18.01.2013 на суму 7 850 000 грн. податок на прибуток за січень 2013 року; за призначенням платежу авансовий внесок з податку на прибуток, код 11024000: платіжне доручення № 334 від 14.02.2013 в сумі 7850000 грн. за лютий 2013 року, платіжне доручення № 759 від 29.03.2013 в сумі 1496132 грн. за березень 2013 року, платіжне доручення № 909 від 12.04.2013 в сумі 2000000 грн. за квітень 2013 року, платіжне доручення № 967 від 19.04.2013 в сумі 5000000 грн. за квітень 2013 року, платіжне доручення № 1046 від 25.04.2013 в сумі 1531162 грн. за квітень 2013 року, платіжне доручення № 1286 від 30.05.2013 в сумі 8531162 грн. за травень 2013 року, платіжне доручення № 1513 від 25.06.2013 в сумі 241624,74 грн. за червень 2013 року, платіжне доручення № 1667 від 05.07.2013 в сумі 2000000 грн. за липень 2013 року, платіжне доручення № 1851 від 20.07.2013 в сумі 6531162 грн., платіжне доручення № 2339 від 06.09.2013 в сумі 3500000 грн. за вересень 2013 року, платіжне доручення № 2411 від 13.09.2013 в сумі 3000000 грн. за вересень 2013 року, платіжне доручення № 2705 від 11.10.2013 в сумі 4000000 грн. за жовтень 2013 року, платіжне доручення № 2766 від 18.10.2013 року в сумі 4 531 162 за жовтень 2013 року, платіжне доручення № 3123 від 29.11.2013 в сумі 4000000 грн. за грудень 2013 року, платіжне доручення № 3292 від 13.12.2013 в сумі 1000000 грн. за грудень 2013 року, платіжне доручення № 3339 від 20.12.2013 в сумі 3 531 162 грн. за грудень 2013 року; платіжним дорученням № 2558 від 27.09.2013 в сумі 2031162 грн. сплачено за кодом 11021000 авансовий платіж з податку на прибуток за 9 місяців 2013 року при виплаті дивідендів; платіжне доручення № 422 від 22.02.2013 в сумі 7035030 грн. сплачено за кодом 11021000 авансовий внесок з податку на прибуток за 4 квартал 2012 року при виплаті дивідендів; платіжне доручення № 1432 від 14.06.2013 в сумі 2500000 грн. сплачено за кодом 11024000 авансовий внесок з податку на прибуток за 2013 року при виплаті дивідендів, платіжне доручення № 1437 від 17.06.2013 в сумі 500000 грн. сплачено за кодом 11024000 авансовий внесок з податку на прибуток за 2013 року при виплаті дивідендів, платіжне доручення № 1574 від 27.06.2013 в сумі 5289537,26 грн. сплачено за кодом 11024000 авансовий внесок з податку на прибуток за 2013 рік при виплаті дивідендів, платіжне доручення № 2059 від 14.08.2013 в сумі 10711568 грн. сплачено за кодом 11024000 авансовий внесок з податку на прибуток за 2013 року при виплаті дивідендів, платіжне доручення № 2980 від 08.11.2013 в сумі 10000000 грн. сплачено за кодом 11021000 авансовий платіж з податку на прибуток за 9 місяців 2013 року при виплаті дивідендів, платіжне доручення № 3014 від 15.11.2013 в сумі 13628329 грн. сплачено за кодом 11021000 авансовий платіж з податку на прибуток за 9 місяців 2013 при виплаті дивідендів.

Дослідивши платіжні доручення, податкові декларації, суд встановив, що самостійно визначені позивачем зобов'язання були сплачені в повному обсязі,у визначені законодавцем строки

31 березня 2014 року ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області винесено податкову вимогу № 387-25 про визначення позивачу суми податкового боргу у розмірі 21738664,92 грн., в т.ч.: 21738573,07 грн. основного платежу та 91,85 грн. пені., що утворився через несплату податку за узгодженим грошовим зобов'язанням, а саме з податку на прибуток приватних підприємств за кодом бюджетної класифікації 11021000.

31 березня 2014 року за № 9872/10/05-62-25-01 на адресу керівника ТОВ "МАКО- ТРЕЙДІНГ" за підписом заступника начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька направлено лист про надання інформації щодо надання податковому керуючому переліку майна, товарів або запасів на суму, визначену в податковій вимозі, яке перебуває у власності для складання акту опису майна для подальшого включення їх до податкової застави.

31 березня 2014 РОКУ за № 9873/10/05-62-25-01 заступником начальника ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька прийнято рішення про опис майна у податкову заставу відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України.

10 квітня 2014 року податковим органом складено акт опису № 8 майна позивача, а саме грошових коштів на суму 21 738 664,92 грн.

Згідно з п. 46.1. статті 46 ПК України нарахування та сплата податкового зобов'язання здійснюється на підставі документа, що подається контролюючому органу у випадках, передбаченим Кодексом. Таким документом є декларація, розрахунок.

Статтею 57 ПК України передбачено, що у складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань. Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Кодексу грошове зобов'язання платника податків - сума грошових коштів, які платник податків зобов'язаний сплатити до відповідного бюджету в якості податкового зобов'язання.

Відповідно до пп. 153.3.1 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів (пп. 153.3.2 п. 153.3 ст. 153 ПК України).

Згідно з пп. 153.3.3 п. 153.3 ст. 153 зазначеного Кодексу платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

Таким чином, сума визначеного платником податку на прибуток до сплати звітного податкового періоду зменшується на суму нарахованого таким платником податку авансового внеску з податку на прибуток у зв'язку з прийняттям рішення про виплату дивідендів.

Відповідно до абз. 1, 4, 9 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів (п. 87.1 ст. 87 ПК України).

До 17 січня 2013 року для сплати податку на прибуток застосовувалась бюджетна класифікація, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію", у якій не було виділено окремо кода для сплати авансових внесків з податку на прибуток, а був загальний (11021000) - податок на прибуток приватних підприємств.

Наказом Міністерства фінансів України від 17.01.2013 № 19 "Про затвердження змін до бюджетної класифікації" був виділений спеціальний код бюджетної класифікації (11024000) - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств. Для чого Державною казначейською службою України відкритий відповідний рахунок для сплати платниками щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

Таким чином, нормами чинного законодавства не передбачено автоматичне зарахування переплати з податку на прибуток в рахунок авансових внесків з податку на прибуток, у зв'язку з наявністю різних рахунків, однак, таке зарахування можливе на підставі поданої платником податків заяви про таке зарахування.

При цьому, судом встановлено, що позивачем до контролюючого органу надано лист №141/03 від 27.03.2014 року, згідно якого просили здійснити перекид переплати з податку на прибуток з коду 11024000 на код 11021000 у сумі 21953600 грн.

З відповіді ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області №1060310/05-62/20-02 від 04.04.2014 року вбачається, що лист про проведення перекиду переплати авансових внесків по податку на прибуток буде розглянуто після прийняття остаточного рішення про результати перевірки декларації з податку на прибуток за 2013 рік.

Таким чином, враховуючи приписи п. 87.1 ст.87 Податкового кодексу України відповідачем неправомірно не зараховано переплату з податку на прибуток в рахунок авансових внесків з податку на прибуток за заявою позивача.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем в строк була сплачена сума грошових зобов'язань, в зв'язку з чим у податкового органу були відсутні підстави для винесення податкової вимоги № 387-25 на суму податкового боргу 21738664,92 грн., на підставі чого вказана податкова вимога підлягає скасуванню.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити коригування даних в картці особового рахунку шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового богу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 21738664,92 грн., звільнення майна з податкової застави суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога-письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно п.п. 14.1.175 п.14.1. ст.14 Податкового Кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно з п.54.1 ст. 54 ПК України узгодженою сумою грошових зобов'язань є самостійно обчислена сума податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку,що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом, що вказана в податковій декларації.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового Кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки,орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою виконання платником податків своїх зобов'язань, майно платника податків, який має податковий борг, передається в податкову заставу.

Пунктом 89.1 ст. 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до вимог п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Пунктом 94.2 ст. 94 ПК України вказано, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Суд вважає за потрібне вказати, що в зв'язку з тим, що спірна вимога підлягає скасування, скасовується і сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі, на підставі чого і заходи здійсненні контролюючим органом підлягають скасуванню самим податковим органом.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що контролюючим органом не доведено правомірність винесення вимоги та здійснення відповідних заходів.

Згідно з ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

У зв'язку з цим, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 4798,92 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКО-Трейдінг" до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкової вимоги № 387-25 від 31.03.2014 року, зобов'язання здійснити коригування даних в картці особового рахунку шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового богу з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 21738664,92 грн., звільнення майна з податкової застави задовольнити частково.

Скасувати податкову вимогу ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області від 31.03.2014 року № 387-25 про сплату податкового боргу на прибуток приватних підприємств сумі 21738664,92 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зобов'язати відповідача, Державну податкову інспекцію у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області, надати суду звіт про виконання постанови суду у 15-денний строк з моменту набрання постановою законної сили.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКО-Трейдінг" судовий збір у розмірі 4798 (чотири тисячі сімсот дев'яносто вісім) грн. 92 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особами, які беруть участь у справі, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кошкош О.О.