Справа № 813/6677/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2015-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року Справа № 876/671/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Яворського І.О.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представників позивача Чорнія Р.Ю., Тишковець В.В.,

представника відповідача Рибака Н.Я.,

прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі за його позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості і картки відмови у митному оформленні, стягнення надмірно сплачених митних платежів,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» (далі - ТОВ «Гефелє Україна») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 31.07.2013 року № 209000003/2013/2000077/2 (далі - Рішення) і картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 31.08.2013 року № 209140000/2013/0575 (далі - Картка відмови) Львівської митниці Міністерства доходів і зборів (далі - Митниця) та стягнути з Державного бюджету України на свою користь надмірно сплачені митні платежі у розмірі 433465,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі № 813/6677/13-а у задоволенні позову було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ТОВ «Гефелє Україна» просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтувало тим, що положення ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК) передбачають можливість надання виписки із бухгалтерських та банківських документів покупця за їх наявності.

Відповідно до п.2.1. контракту, укладеного 20.04.2013 року між позивачем та ТОВ «Gainlead Group Limited», ТОВ «Гефелє Україна» (покупець) здійснює оплату товару протягом 30 днів від дати виставленого продавцем рахунку. Пунктом 3.5. контракту передбачено, що перед виставленням рахунку та здійснення оплати вчиняються дії щодо приймання-передачі товару, встановлення відповідності кількісним та якісним показникам відомостям специфікації.

Датою виставлення рахунку (інвойсів № 1 та 2) було 24.05.2013 року, що тягне за собою обов'язок пред'явлення їх при митному оформленні товарів, однак судом не було враховано моменту датування інвойсів та виставлення і отримання їх покупцем (позивачем). Апелянт наполягає на тому, що це різні дати, а тому висновок суду щодо встановлення 30 денного строку є передчасним.

Відповідно до розділу II, глави 1, частини 1 постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження нормативно-правових актів Національного Банку України» від 10.08.2005 року № 281 (далі - Постанова НБУ № 281) клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності) мають право купити, обміняти іноземну валюту з метою здійснення розрахунків з нерезидентами за торговельними операціями на підставі таких документів:

1) заяви про купівлю іноземної валюти;

2) договору з нерезидентом, оформленого відповідно до вимог законодавства України;

3) акту (здавання-приймання тощо) або іншого документу, який свідчить про надання послуг, виконання робіт, імпорт прав інтелектуальної власності, якщо оплачуються отримані послуги (права), виконані роботи;

4) документів, що передбачені для документарної форми розрахунків (акредитив, інкасо), вексельної форми розрахунків (вексель, яким резидент-імпортер оформив заборгованість перед нерезидентом за договором), якщо договір передбачає такі форми розрахунків.

Окрім того, відповідно до вказаної правової норми купівля, обмін іноземної валюти з метою проведення розрахунків з нерезидентом за поставлені в Україну товари (які відповідно до законодавства підлягають митному оформленню), здійснюються суб'єктом ринку за наявності в реєстрах митних декларацій інформації про ввезення та випуск у вільний обіг на митній території України товарів за відповідним зовнішньоекономічним договором клієнта-резидента.

Таким чином, без визначення митної вартості задекларованих товарів неможливо провести митне оформлення товарів, а тому і надати пакет документів для закупівлі іноземної валюти для розрахунку по господарській операції.

Щодо встановлених розбіжностей у графі 20 митної декларації (далі - МД) № 209140000/2013/025258 та довідці про розподіл транспортних витрат від 25.07.2013 року № 25/07, як підстави для витребування додаткових документів у відповідності з ч. 3 ст. 53 МК України, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що довідка про розподіл транспортних витрат від 25.07.2013 року № 25/07 складається на основі основного товаросупровідного документа, яким є коносамент Bill of lading від 21.06.2013 року, де чітко визначено, що портом відправлення був порт Rongqi (China). Ці відомості співпадають із відомостями, які були зазначені в МД № 209140000/2013/025258, МД № 209140000/2013/025684, по якій було складено картку відмови у митному оформленні № 209140000/2013/0575 та випущено товар у вільний обіг, рішенні про коригування митної вартості від 31.07.2013 року № 209000003/2013/2000077/2.

Таким чином, Митницею вказані розбіжність не бралася до уваги, а отже суд дійшов помилкового висновку про наявність у Митниці підстав для витребовування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Щодо самого Рішення апелянт зазначає таке.

Обов'язкова процедура консультування між митним органом та декларантом для застосування другорядних методів визначення митної вартості, передбачена ч. 4 ст. 57 МК України, реально не проводилася. Декларанту не було надано жодних числових чи інших відомостей щодо МД №209140000/2013/017749, на підставі якої було прийнято Рішення. Декларанту не було відомо за яким саме товаром, іншими комерційними умовами здійснювалося коригування, що у свою чергу позбавляло права декларанта перевірити правильність визначення митної вартості.

Рішення також не містило посилання на цінову базу єдиної автоматизованої інформаційної системи, що є порушенням Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених Міністерством фінансів України наказом від 24.05.2012 року № 598. Коли ж відомості з цінової бази єдиної автоматизованої інформаційної системи, зокрема, відомості про МД №209140000/2013/017749 були надані суду під час судового засідання, суд не прийняв до уваги пояснень позивача щодо невідповідності товарів, комерційних та інших умов у порівнювальних МД.

Так, у графі 31 «опис товару» МД №209140000/2013/017749 вказано товар «меблева фурнітура із недорогоцінних металів, що використовуються при складанні меблів для житлових кімнат: гачки меблеві, направляючі для шухляд, ручки меблеві торгової марки Castle». При цьому суд не врахував, що такий товар не є аналогічним товару, що визначений в графі 31 МД №209140000/2013/025258. Зокрема, не було враховано того, що товар є оцинкованим, що безпосередньо впливає на вартісні та якісні показники такого товару, та того, що товар не є аналогічної торгової марки, що впливає на репутацію товару на ринку.

Також не було враховано без зазначення причин основного аргументу позивача, а саме розбіжності у кількісних та вартісних показниках товару.

У МД №209140000/2013/025258 мова йде лише про направляючі кулькові оцинковані, в той час як МД №209140000/2013/017749 наводить перелік товарів різних за своїм функціональним призначенням та таких, що не можуть бути комерційно взаємозамінними (гачки, ручки, направляючі). Визначити окремо вартість направляючих по відношенню до її кількості є неможливим, так як в МД №209140000/2013/017749 встановлено вартість у 5 доларів за 1 кілограм продукції загалом.

Представники позивача у ході апеляційного розгляду підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просили скасувати постанову суду першої інстанції, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача та прокурор заперечили обґрунтованість доводів апелянта та просили залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Гефелє Україна», суд першої інстанції виходив із того, що 20.04.2013 року ТОВ «Гефелє Україна» та ТОВ «Gained Group Limited» (Китай) уклали договір купівлі - продажу №GAL-001 про поставку в Україну товару згідно з погодженими специфікаціями.

29.07.2013 року уповноваженим декларантом ТОВ «Гефелє Україгна» - ПП «ГалТранс-Логістик» було подано для митного оформлення МД № 209140000/2013/025258 з переліком документів, зазначених у графі 44 МД, серед яких:

1. картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами № 209/2012/0001323 від 26.12.2012 року;

2. акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 500060702/2013/006939 від 25.07.2013 року;

3. міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 001460 від 24.07.2013 року;

4. коносамент (Bill of Lading) № SZNLEG1306067 від 21.06.2013 року;

5. документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 25/07 від 25.07.2013 року;

6. рахунки-фактура (інвойси) № 1 та № 2 від 24.05.2013 року;

7. лист пакувальний від 24.05.2013 року;

8. зовнішньоекономічний договір (контракт) № EPC-001 від 01.01.2013 року з доповненнями;

9. зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № GAL-001 від 20.04.2013 року;

10. довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України i знаходяться за її межами №139 ДПІ Жовківського р-ну від 12.04.2013 року;

11. інформація про позитивні результати здійснення фітосанітарного та радіологічного контролю товару № 2730 від 24.07.2013 року;

12. сертифікат про походження товару № CCPIT131270147 від 08.06.2013 року.

29.07.2013 року Митницею електронними засобами зв'язку було направлено позивачу повідомлення/вимогу 103bd22a-4ac4-42e2-b1be-31c33e3f4f08, у якому зазначалося, що у зв'язку з відсутністю всіх необхідних даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та на підставі п.3 статті 53 МК України йому необхідно було надати такі додаткові документи:

1) специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

3) митну декларацію країни відправлення;

4) виписку із бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження товару, що оцінюються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних/та, або подібних (аналогічних) товарів на території України;

5) договір на транспортне експедиційне обслуговування, заявку на перевезення, акт виконаних робіт;

6) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

7) розрахунок ціни (калькуляцію).

Декларантом позивача на вказаному повідомленні здійснено запис, відповідно до якого додаткові документи могли бути надані ним при оскаржені рішень Митниці згідно з положеннями глави 4 МК України. Також декларант висловив незгоду із рішенням про корегування, висловивши прохання винести рішення про корегування митної вартості для випуску товарів у вільний обіг, із подальшим оскарженням прийнятих Митницею рішень.

Оскільки на час вимоги декларант позивача не надав ряду запитуваних документів, Митниця вважала за неможливе застосування 2 методу визначення митної вартості з причин відсутності у декларанта та митного органу інформації про ідентичні товари.

Митницею винесено рішення № 209000003/2013/200077/2 від 31.07.2013 року про корегування митної вартості, відповідно до якого митну вартість від кореговано на підставі ст. 55 МК України згідно із третім методу до рівня 240 867 доларів США при розрахунку за одиницю товару, по 5 доларів за кілограм імпортованої продукції.

На підставі оскаржуваних рішень про коригування Митницею додатково до початкової суми грошових зобов'язань, яка складала 182614,50 грн., позивачу донараховано митних платежів в сумі 433465 грн., яку перераховано на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на рахунок №0026 код банку 820019.

Правова позиція Митниці полягає у тому, що митна вартість імпортних товарів, не могла бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з тим, що основні документи, які подані для підтвердження митної вартості містили розбіжності. Не маючи необхідних даних для підтвердження для обраного декларантом методу визначення митої вартості, митний орган прийняв оскаржуване Рішення та складав Картку відмови.

Підставою для вказаних рішень вважає невідповідність, зокрема у поданих до митного оформлення документах, у графі 20 МД, умов поставки «FOB-CN Rongqi», із даними, зазначеними у довідці про розподіл транспортних витрат від 25.07.2013 року № 25/07.

Крім того, п. 2.1 контракту конкретизовано, що покупець - ТОВ «Гефелє Україна» - здійснює оплату товару протягом 30 днів від дати виставленого продавцем рахунку, надані позивачем інвойси № 2 та № 1 датовані 24.05.2013 року, однак ним не надано документів про їх оплату.

Так як декларант позивача не надавав протягом 10 днів запропонованого додаткового переліку документів, на підставі яких митна вартість може бути визначена, первинну задекларовану митну вартість за ціною договору було відкореговано, а у митному оформленні наданої МД відмовлено з причин невідповідності задекларованих відомостей, які є вагомі при визнання митної вартості.

Судом встановлено, що позивач при здійсненні митного оформлення імпортованих товарів не надав банківські документи про оплату рахунків, які згідно пункту 2.1 контракту мали бути оплачені протягом 30 днів від дати виставленого таких, інвойси (рахунки) № 2 та № 1 були виставлені 24.05.2013 року у яких зазначено, що умови оплати - 30 днів від дати виставленого рахунку.

Крім того, у поданих до митного оформлення МД виявлено розбіжності у графі 20, де зазначено умови поставки «FOB-CN Rongqi», із довідкою про розподіл транспортних витрат від 25.07.2013 року № 25/07, де місцем відправлення вказано Hongkong.

Відтак суд вважав, що Митниця правомірно скерувала вимогу про надання додаткових документів та відомостей для визнання митної вартості імпортованих товарів.

При дослідженні наданих позивачем до митного оформлення документів посадові особи Митниці встановили, що при порівнянні інформації, що міститься у наданих позивачем товаросупровідних документах, та даних щодо рівнів митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, які містяться в інформаційних базах щодо попередніх митних оформлень подібних товарів встановлено, що заявлена позивачем митна вартість за одиницю товару певною мірою відрізняється від ціни митного оформлення аналогічних товарів, ввезених іншими суб'єктами господарювання.

Для корегування митної вартості за 3-м методом, який передбачав би прийняття за основу вартість подібних (аналогічних) операцій, за якими товар продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається або є наближеним до нього, Митницею обрано оформлення митної декларації №500040001/2013/017749 від 22.07.2013 року.

На підставі наданої Митницею інформації судом встановлено, що у графі 31 «опис товару» МД № 500040001/2013/017749 від 22.07.2013 року вказано товар «меблева фурнітура із недорогоцінних металів, що використовується при складанні меблів для житлових кімнат: гачки меблеві, направляючі для шухляд, ручки меблеві». Торгова марка: Castle.

Суд погодився з Митницею щодо подібності товарів, що описанні в графі 31 як товар, що був оформлений у МД №500040001/2013/017749 від 22.07.2013 року, оскільки такі товари, як гачки, ручки, направляючі до меблів володіють однаковим кодом Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД) - , та є однаковими за способом використання відповідно до функціонального призначенні із товарами, що імпортовані позивачем, а саме «направляючі кулькові оцинковані».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 56 МК України).

Згідно із ч.1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 20.04.2013 року ТОВ «Гефелє Україна» та ТОВ «Gained Group Limited» (Китай) уклали договір купівлі - продажу №GAL-001 про поставку в Україну товару згідно з погодженими специфікаціями.

29.07.2013 року уповноваженим декларантом ТОВ «Гефелє Україгна» було подано для митного оформлення МД № 209140000/2013/025258 з переліком документів, зазначених у графі 44 МД та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.

29.07.2013 року Митницею електронними засобами зв'язку було направлено позивачу повідомлення/вимогу 103bd22a-4ac4-42e2-b1be-31c33e3f4f08, у якому зазначалося, що у зв'язку з відсутністю всіх необхідних даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та на підставі п.3 статті 53 МК України йому необхідно було надати такі додаткові документи:

1) специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

3) митну декларацію країни відправлення;

4) виписку із бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження товару, що оцінюються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних/та, або подібних (аналогічних) товарів на території України;

5) договір на транспортне експедиційне обслуговування, заявку на перевезення, акт виконаних робіт;

6) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

7) розрахунок ціни (калькуляцію).

На переконання апеляційного суду, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви слід вважати обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган Міндоходів повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника, чого зроблено не було.

Сама лише наявність у Митниці інформації про те, що ідентичні або подібні товари було оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю, при відсутності інших передбачених законом підстав для витребовування додаткових документів, не може бути підставою для такого витребовування та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що приписами ч. 1 ст. 53 МК України передбачено подачу банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено, а отже у даному випадку відсутність таких документів у позивача не може вважатися перешкодою для здійснення митного оформлення вантажу.

Щодо розбіжності у графі 20 МД, де зазначено умови поставки «FOB-CN Rongqi», із довідкою про розподіл транспортних витрат від 25.07.2013 року № 25/07, де місцем відправлення вказано «Hongkong», то апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до листа ТОВ «ЕФ ЕС Маккензі-Україна» від 28.04.2015 року «Rongqi» є назвою одного із терміналів порту «Hongkong», а отже вказана розбіжність не вплинула на вартість транспортування вантажу з порту відправки до порту Одеси.

Покликаючись на виявлені при митному оформленні відмінності у поданих позивачем документах, Митниця не зазначає, яким саме чином вони впливають на можливість перевірки числового значення митної вартості, зазначеної декларантом.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неподання документів, витребовуваних Митницею, саме по собі не може бути підставою для відмови в митному оформленні товару, оскільки для прийняття такого рішення Митниця повинна довести, що подані позивачем документи, в своїй сукупності не дають можливість здійснити митне оформлення товару за вказаним ним методом.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що застосуванню другорядних методів повинна передувати процедура консультацій між митним органом та декларантом згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог шодо її конфіденційності.

Доводи Митниці про те, що консультації проводились у вигляді надіслання декларанту в електронному вигляді повідомлення-вимоги про надання додаткових документів, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, оскільки право вимоги таких документів, передбачене у ч.3 ст. 53 МК України, не може вважатися частиною процедури консультацій, передбачених ч. 4 ст. 57 МК України.

Відтак слід погодитися із доводами позивача про недотримання відповідачем процедура при обранні методу визначення митної вартості товару, що є порушенням прав декларанта.

Окрім того, відповідно до приписів ст. 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Представником Митниці не заперечувалося те, що при визначенні вартості товару позивача було взято до за основу вартість подібного товару іншого виробника. При цьому ним не було обґрунтовано яким чином здійснювалося коригування ціни з огляду на різні комерційні рівні, кількісні параметри, репутацію товару на ринку.

Враховуючи наведене слід зробити висновок, що Митницею, як суб'єктом владних повноважень, не була доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення за резервним методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору.

Таким чином, оспорювані позивачем рішення про коригування митної вартості від 31.07.2013 року № 209000003/2013/2000077/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, оформленні товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 31.08.2013 року № 209140000/2013/0575 ґрунтуються на припущеннях, а отже є необґрунтованими і підлягають скасування.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 301 МК України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в сфері фінансів.

20 липня 2007 року Державною митною службою України було прийнято наказ №618, яким затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами (далі - Порядок).

Згідно з ч. 2 розділу 1 Порядку ним визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 МК України та в міжнародних договорах України.

Відповідно до п. 1 розділу 3 вказаного Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Пункт 2 та 3 розділу 3 вказаного Порядку зазначає, що заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

В подальшому, для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком.

Тому, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, суд не вправі підміняти митний орган, стягуючи з Державного бюджету надмірно сплачені з такої вартості суми мита та ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості, а отже у цій частині позовні ТОВ «Гефелє Україна» задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі № 813/6677/13-а та прийняти нову, якою позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 31 липня 2013 року № 209000003/2013/2000077/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, оформленні товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 31 серпня 2013 року № 209140000/2013/0575 Львівської митниці Міністерства доходів і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гефелє Україна» 4730 (чотири тисячі сімсот тридцять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

І.О.Яворський

Постанова у повному обсязі складена 04 травня 2015 року.