Справа № 2-а/489/26/15
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а/489/26/15

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області, Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва, треті особи Управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації, Державне підприємство "Науково - виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря - "Машпроект" про визнання дій неправомірними зобов'язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУПФУ), Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва (далі УПФУ), треті особи Управління охорони здоров'я Миколаївської обласної державної адміністрації (далі Управління), Державне підприємство "Науково - виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря - "Машпроект" (далі ДП) про визнання неправомірними дій ГУПФУ щодо відмови зарахувати певні періоди роботи у структурних підрозділах, які мали функцію охорони здоров'я та лікувальних закладів, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п."є" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та зобов'язання УПФУ зарахувати періоди до стажу роботи, що надає право на зазначений вид пенсії з 27 січня 1998 року до 01 березня 2005 р., з 01 березня 2005 року по 01 липня 2007 року, з 11 серпня 2008 року по 02 січня 2009 року та з 03 січня 2009 року по 11 серпня 2010 року.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Суд зобов'язав УПФУ зарахувати до стажу роботи позивача, який надає право на отримання пенсії за вислугу років згідно пункту "є" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" наступні періоди роботи на посадах:

з 27 січня 1998 року - сестрою медичною процедурного кабінету, МСЦ виробничого об'єднання "Зоря", яке було реорганізовано 02 листопада 2011 року у ДП і до 01 березня 2005 року, а з 01 березня 2005 року і по 01 липня 2007 року - сестрою медичною процедурного кабінету 1 категорії, ЛОК;

з 11 серпня 2008 року по 02 січня 2009 року - сестрою медичною процедурного кабінету 1 категорії. ЛОК, з 03 січня 2009 року по 11 серпня 2010 року - сестрою медичною процедурного кабінету вищої категорії, ЛОК. У задоволенні позовних вимог до ГУПФУ відмовити.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, УПФУ подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 була призначена пенсія за вислугою років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі заяви від 30 травня 2011 року і виплату пенсії було припинено з 01 серпня 2011 року у зв'язку із працевлаштуванням на роботу, яка дає право на даний вид пенсії відповідно до п.2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1.

В зв'язку із внесенням до трудової книжки позивачки додаткових відомостей, УПФУ визнав за нею стаж роботи, що надає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."є" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в загальному розмірі 16 років 7 місяців 5 днів.

У відповідь на звернення позивачки у вересні 2014 року, ГУПФУ роз'яснило їй, що немає підстав для зарахування до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи на посаді:

- з 04 березня 1993 року по 05 лютого 1995 року медсестрою в МЧП "СДЕ і К";

- з 27 січня 1998 року по 01 липня 2007 року медсестрою в МСЦ ДП, а саме: з 27 січня 1998 року по 28 лютого 2005 року - медсестра в МСЦ, з 01 березня 2005 року по 01 липня 2007 року - медсестра у ЛОК;

- з 11 серпня 2008 року по 11 серпня 2010 року - медсестра у ЛОК (з врахуванням визнання УПФУ стажу для пенсії за віком періоду з 12 серпня 2010 року по 27 травня 2011 року листом від 15 січня 2015 року).

Підставою стало те, що назви установ, на яких була працевлаштована позивачка в ці періоди, не відповідають назвам закладів/установ охорони здоров'я та лікування, які перелічені в розділ 2 "Охорона здоров'я" "Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затвердженого постановою КМУ від 04 листопада 1993 року № 909.

Відмова в зарахуванні до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років періоди праці на вищевказаних посадах і стало підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до суду.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи вимоги суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 та безпідставності відмови УПФУ в зарахуванні до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років, певних періодів роботи на відповідних посадах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його правильним з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями ст.52 Закону передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

За змістом ст.55 (п."е") Закону вбачається, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою КМУ від 04 листопада 1993 року № 909 було затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік).

Так, частиною 2 (Охорона здоров'я) Переліку до закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри.

З аналізу листа-відмови УПФУ вбачається, що в контексті даних спірних правовідносин невизнаним спеціальним стажем є періоди роботи позивачки, зокрема, з 27 січня 1998 року по 01 липня 2007 року, з 27 січня 1998 року по 28 лютого 2005 року, 01 березня 2005 року по 01 липня 2007 року, з 11 серпня 2008 року по 11 серпня 2010 року в Медико-санітарному цеху та лікувально-оздоровчому комплексі ДП, оскільки, назви установ, на яких вона була працевлаштована в ці періоди не відповідають назвам закладів/установ охорони здоров'я та лікування, які перелічені в розділ 2 "Охорона здоров'я" Переліку.

Проте, такі посилання УПФУ на думку колегії суддів є безпідставними оскільки до відповідних медичних установ законодавцем, на ряду з іншим, віднесено - лікарняні заклади, без деталізації останніх та інших роз'яснень.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що наказом гендиректора ВО "Зоря" від 29 грудня 1997 року правонаступником якого є ДП, введено до штату об'єднання за згодою міськздороввідділу медсанчастину, а з 01 січня на її базі утворено медично-санітарний цех - "МСЦ".

Також, наказом гендиректора ДП з 01 січня 2005 року на базі санаторію-профілакторію і медично-санітарного цеху створено єдиний лікувально-оздоровчий комплекс - ЛОК.

Крім того, само ДП у періоди з 05 вересня 2003 року по 05 вересня 2006 року та з 14 вересня 2007 року по 14 вересня 2012 року мало ліцензію від МОЗ України на здійснення медичної практики, а Управлінням у 1999, 2003, 2006 та 2009 роках видано акредитаційні сертифікати, зокрема, ЛОК та МСЦ ДП.

Більше того, матеріали справи містять постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року справа №2а/489/22/2013, з якої вбачається, що ДП отримало 14 вересня 2007 року ліцензію Міністерства охорони здоров'я України серії АБ №386153 на зайняття медичною практикою і відповідно до Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я отримало державний акредитаційний сертифікат в межах встановленого цим порядком дворічного строку, а тому суд апеляційної інстанції по вказаній справі прийшов до висновку, що Лікувально-оздоровчий комплекс ДП є закладом охорони здоров'я.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірний стаж, отриманий позивачкою під час роботи у структурних підрозділах, які мали функцію охорони здоров'я та лікувальних закладів, повинен бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п."є" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки усі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством, були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 06 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є Зуєва О.А. Шевчук