Справа № 2а-9926/10/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/9991/70912/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 по справі №2а-9926/10/1370 (№49622/11/9104) за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові про скасування податкового повідомлення-рішення

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.10.2010№/0/20084.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.10.2010№/0/20084 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 200000,00грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби 09.11.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 03.01.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2011 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 5.1 статті 5, підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі акту від 15.10.2010 №31/15-2/03348471 Державною податковою інспекцією у місті Львові прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.10.2010 №/0/20084, яким за затримку більше 90 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 733553,00грн.

Висновки податкового органу базуються на тому, що за даними податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2009 року сума узгодженого податкового зобов'язання становить 1045141,00грн. Граничний термін сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2009 року настав 30.09.2009. Згідно картки особового рахунку позивача станом на 01.10.2009 рахується недоїмка в сумі 11637413,99грн.

Підприємством сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1045441,00грн. частинами, починаючи з 11.06.2010 по 30.08.2010 із затримкою сплати більше 90 календарних днів.

За даними податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року сума узгодженого податкового зобов'язання становить 421666,00грн. Граничний термін сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вересень 2009 року настав 30.10.2009 року. Відповідно до даних картки особового рахунку позивача станом на 01.11.2009 рахується недоїмка в сумі 12071804,26грн.

Підприємством сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 421666,00грн. частинами, починаючи з 30.08.2010 по 23.09.2010 із затримкою сплати більше 90 календарних днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачем було здійснено платежі з податку на додану вартість за вересень 2009 року у розмірі в сумі 400000,00грн., частина грошових сум по яких зарахувалися податковим органом на погашення попереднього податкового боргу позивача за минулі податкові періоди.

За змістом підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно підпункту 7.7 статті 7 вказаного Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) і у рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Таким чином, зважаючи на те, що податкове зобов'язання з податку на додану вартість за вересень 2009 року в розмірі 400000,00грн. сплачено позивачем своєчасно, застосування до підприємства штрафних (фінансових) санкцій в сумі 200000,00грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 20.10.2010 №/0/20084 є безпідставним.

Враховуючи викладене та з огляду на положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України щодо перегляду судом касаційної інстанції судових рішень у межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2010 №/0/20084 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 200000,00грн. є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 по справі №2а-9926/10/1370 (№49622/11/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв