Справа № 808/2359/15
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року о/об 13 год. 05 хв.Справа № 808/2359/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю представників:

від позивача: - Маслова Ю.П., О.А. Волкова, І.М. Верещаки,

від відповідача - М.С. Гордєєва, Н.І. Іванової

розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя»

до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальна установа «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя» (далі - позивач або КУ «МКЛЕШМД», або Лікарня) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області (далі - відповідач або ДФІ в Запорізькій області), в якому просила визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 4 письмової вимоги Державної фінансової інспекції в Запорізькій області щодо усунення порушень від 24.03.2015 №08-04-14-14/1955.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно розрахунку місячного споживання електроенергії, дозволеної потужності та режиму роботи Лікарня повинна споживати у середньому 1479870 кВт.год за місяць, а з урахуванням необхідності жорстокої економії коштів лікарня виконує План заходів щодо ефективного використання бюджетних коштів. Також позивач зазначає, що кожен виїзд автомобіля фіксується у подорожньому листі з обов'язковим зазначенням у ньому показників спідометру та вказаної відстані (пробігу), і обов'язково підтверджується в подорожньому листі підписом відповідальної особи з медичного персоналу бригади швидкої медичної допомоги.

Заперечуючи проти позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначає, що під час ревізії шляхом перевірки даних щомісячних Актів про спожиту протягом розрахункового періоду активу електроенергію, даних комп'ютерної програми «Автоматизована система комп'ютерного обліку електроенергії (ASKUE)», рахунків, виставлених ВАТ «Запоріжжяобленерго» на оплату за спожиту електроенергію, доданих до м/о №6 встановлено, що загальна кількість виставленого до оплати у рахунках обсягу кВт/год ВАТ «Запоріжжяобленерго» перевищує обсяг фактично спожитих позивачем кВт/год, що підтверджується складеними КУ «МКЛЕШМД» Актами про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію, які подаються до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на отримання рахунку до сплати за активну та реактивну електроенергію. Також відповідач вказує на те, що в ході ревізії з метою підтвердження відстаней по окремих маршрутах руху автомобілів ГАЗ-2705 д.н.з. НОМЕР_3 та д.н.з. НОМЕР_2 проведено контрольне вимірювання відстаней по 10 маршрутам руху зазначених автомобілів, з яких по 9 маршрутах встановлено розбіжності (від 1 до 4-х км по окремому маршруту) із даними, зазначеними у подорожніх листах. Таким чином не підтвердження відстаней по окремих маршрутах руху автомобілів, зазначених у подорожніх листах, призвело до зайвого списання бензину марки А-92 у загальній кількості 1 805л на загальну суму 25 307,96грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просили суд відмовити у позові.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 26 травня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №207794 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 25.02.2002 зареєстровано Комунальну установу «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» як юридичну особу за адресою: 69000, Запорізька обл., м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.80; ідентифікаційний код - 05498677.

Відповідно до п. 1.2.2.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Запорізькій області (далі - Держфінінспекція в Запорізькій області) на 1 квартал 2015 року та на підставі направлень на проведення ревізії, виданих начальником Держфінінспекції в Запорізькій області, ревізійною групою під керівництвом заступника начальника відділу Держфінінспекції в Запорізькій області Іванової Н.І. (направлення від 12.01.2015 №50) проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги.

За результатами ревізії складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» за період з 01.12.2012 по 01.01.2015 №04-21/02 від 16.02.2015.

05.03.2015 за вих. №01-9/402 позивач надіслав до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області заперечення на акт ревізії фінансово-господарської діяльності Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» за період з 01.12.2012 по 01.01.2015 №04-21/02 від 16.02.2015 №04-21/02 від 16.02.2015 (отримані відповідачем 06.03.2015 №11-14-449) (т.1 а.с. 166-168).

Листом від 23.03.2015 за вих. №085-04-14-14/1892 «Про надання відповіді на заперечення до акту від 16.02.2015 №04-21/02» ДФІ в Запорізькій області надіслала висновки на заперечення до акта ревізії Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя від 16.02.2015 №04-21/02, згідно яких заперечення до акту ревізії відповідачем не прийняті.

24.03.2015 ДФІ в Запорізькій області сформовано вимогу «Щодо усунення порушень законодавства, виявлених ревізією КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» №08-04-14-14/1955 (далі - Вимога) згідно змісту якої, зокрема у п.2, в порушення ст.49 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010№2456-VI, п.6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (зі змінами) та п.7 Додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» до Договору №195, укладеного між Лікарнею та ВАТ «Запоріжжяобленерго», якими передбачено здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію відповідно до даних про фактичне споживання електроенергії, визначених за показами розрахункових засобів обліку, ВАТ «Запоріжжяобленерго» виставлено рахунки та Лікарнею проведено оплату за фактично не спожиту електричну енергію, внаслідок чого зайво витрачено бюджетних коштів за період з 01.01.2013 по 01.01.2015 на загальну суму 37 798,88 грн., чим завдано збитків Лікарні на відповідну суму. Відповідно до п.4 Вимоги не підтвердження відстаней по окремих маршрутах руху 2-х автомобілів ГАЗ-2705, зазначених у подорожніх листах, призвело до зайвого списання бензину марки А-92 у загальній кількості 1 805 л на загальну суму 25 307,96 грн. (в т.ч. ПДВ - 4 218,00 грн.), чим порушено ч.1 ст.9 Закону V від 16.07.1999 №996-ХІV „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами), п. 57 Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 08.12.2000 №937/5158 (зі змінами; чинна по 31.12.2013), та п.11 розділу V Положення з бухгалтерського обліку запасів бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2013 №947 (зі змінами; чинна по 31.12.2014), чим завдано збитків Лікарні на відповідну суму.

Також у вимозі відповідач вимагає, зокрема серед іншого, розглянути питання притягнення працівників Лікарні, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності та для усунення зазначених порушень законодавства пропонує стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю України, завдані Лікарні збитки у розмірі 37 798,88грн. та 25 307,96грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939 (далі - Закон №2939-XII), головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокуроратурою слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Відповідно до ч.2 вказаної норми державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Частиною 1 ст. 4 Закону №2939-XII передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна убезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 10 Закону №2939-XII та п.46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 (далі - Порядок № 550), органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, та згідно з ч. 2 ст. 15 цього Закону, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

З матеріалів справи вбачається, що ревізією встановлено наявність фактів оплати завищеної вартості чи обсягу наданих комунальних послуг, проведеною суцільним способом за 2013-2014 роки шляхом перевірки договорів на надання комунальних послуг, журналів обліку електропостачання, щомісячних звітів про обсяги спожитих комунальних послуг, щомісячних актів, складених представниками надавачів комунальних послуг; платіжних доручень, виписок казначейства, рахунків, актів виконаних робіт (наданих послуг), доданих до м/о №№ 2, 3, 6.

Так, Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (Постачальник електричної енергії, далі - ВАТ «Запоріжжяобленерго») та КУ „МКЛЕШМД" (Споживач) уклали Договір про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти від 22.01.2013 №195 (далі - Договір №195), предметом якого є продаж електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, а Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії. Цей Договір набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2013(п. 14 Договору). Аналогічні договори укладено у 2014 році (первинно - від 28.02.2014 №195-1).

Пунктом 14 Додатку 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» укладених Договорів передбачено, що у випадку зниження протягом двох розрахункових періодів середньої фактичної величини споживання електричної енергії в точці розрахункового обліку Споживача до рівня, який нижче мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку та у разі отримання Споживачем вимоги Постачальника електроенергії щодо приведення розрахункових засобів обліку електроенергії, що знаходиться на балансі Споживача, до вимог нормативно-технічних документів розрахунки за спожиту електроенергію до закінчення одного повного розрахункового періоду після одержання такої вимоги вперше провадяться за приладами обліку, що встановлені в зазначеній точці. Після закінчення цього терміну та за умови, що розрахунковий облік не був приведений у відповідність до вимог нормативно-технічних документів, Споживач розраховується за обсяг електроенергії, який визначається виходячи з навантаження електроустановок на рівні мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку та визначеного в договорі часу роботи струмоприймачів.

Шляхом перевірки даних щомісячних Актів про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію, даних комп'ютерної програми Автоматизована система комп'ютерного обліку електроенергії (АSKUE), рахунків, виставлених ВАТ «Запоріжжяобленерго» на оплату за спожиту електроенергію, доданих до м/о №6 встановлено, що загальна кількість виставленого до оплати у рахунках обсягу кВт/год ВАТ «Запоріжжяобленерго» перевищує обсяг фактично спожитих КУ «МКЛЕШМД» кВт/год, що підтверджується складеними КУ «МКЛЕШМД» Актами про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію, які подаються до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на отримання рахунку сплати за активну та реактивну електроенергію.

Пунктом 3.4 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.19996 №28 (зі змінами), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442 (далі - ПКЕЕ), передбачено право споживача звернутись до власника засобів обліку щодо приведення обліку у відповідність до вимог ПУЕ або технічних характеристик заводу-виробника засобів обліку, за винятком випадків обліку електричної енергії, використаної споживачами з нерівномірним споживанням електроенергії протягом року (зменшення відповідно до технологічного циклу роботи споживаної потужності у 5 та більше разів протягом строку, який є не меншим одного розрахункового періоду).

Крім того, п.6.11 ПКЕЕ передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, відповідно до оаних про фактичне споживання електроенергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором.

Таким чином, враховуючи нерівномірне споживання електроенергії протягом 2013-2014 років, а саме споживання електроенергії в обсягах, які нижче мінімально допустимого рівня завантаження схеми обліку у період з травня по жовтень - і листопад по лічильникам №05003679 та №05002603, та відсутність у Лікарні вимог Постачальника електроенергії щодо приведення розрахункових засобів обліку електроенергії до вимог нормативно-технічних документів за 2013-2014 роки, відповідачем встановлено порушення ст. 49 Бюджетного кодексу України та п.6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, за період з 01.01.2013 по 01.01.2015, а відтак, на думку перевіряючих, Лікарнею зайво проведено оплату за фактично не спожиту електричну енергію на загальну суму 37 798,88.

Також в ході ревізії з метою підтвердження відстаней по окремих маршрутах руху автомобілів ГАЗ-2705 державні № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 проведено контрольне вимірювання відстаней по 10 маршрутам руху зазначених автомобілів, з яких по 9 маршрутах встановлено розбіжності (від 1 км до 4 км по окремому маршруту) із даними, зазначеними у подорожніх листах (Акт контрольного вимірювання відстаней від будівлі Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» по окремих маршрутах від 03.02.2015 б/н у Додатку 108 до акту).

Вказані обставини, на думку ревізорів, призвели до зайвого списання бензину марки А-92 у загальній кількості 1 805 л на загальну суму 25 307,96 грн. (в т.ч. ПДВ - 4 218,00 грн.), з якого у 2013 році на суму 9 921,15 грн., придбаного по КТКВ 080101 за рахунок коштів загального фонду, та у 2014 році - 15 386,81 грн. (в т.ч. придбаного по КТКВ 080101 за рахунок коштів загального фонду - 12 995,28 грн. та бензину, який отримано Лікарнею безоплатно у натуральному вигляді, - 2 391,53 гривня), а отже порушення позивачем вимог ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 57 Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 08.12.2000 та п.11. розділу V Положення з бухгалтерського обліку запасів бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2013 №947, п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

В оскаржуваній вимозі відповідача останній для усунення зазначених порушень законодавства пропонує, зокрема, стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю, завдані Лікарні збитки у розмірі 37 798,88грн. та 25 307,96грн.

З огляду на викладене суд зазначає наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію (далі - Положення), затвердженою Указом Президента України Указом №499/2011 від 23 квітня 2011 року, Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону №2939-XII, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, відповідач пред'явив вимогу від 24 березня 2015 року №08-04-14-14/1955 про усунення порушень, виявлених під час ревізії Лікарні.

При цьому оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №21-40а14 від 15.04.2014 та в силу вимог ст. 244-2 КАС України є обов'язковою при вирішенні адміністративних справ.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України надає право кожній особі, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду.

Суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, та, виходячи із специфіки завдання адміністративного судочинства, особа має право звернутись за судовим захистом до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відтак, статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено право особи на судовий захист, відповідно до якого кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно на думку особи спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи (тобто є юридично значимими), особа може поставити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відноси, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюються або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, юридична особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній справі, насамперед, підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів Позивача з боку Відповідачів.

Аналогічна позиція вбачається з окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України.

Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відтак виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова