Справа № 826/4417/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року письмове провадження № 826/4417/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О. , суддів Кузьменка В.А. Огурцова О.П. вирішив адміністративну справу

за позовом Державної реєстраційної служби України
до Державної виконавчої служби України

провизнання незаконною та скасування постанови

Державна реєстраційна служба України (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попіва Р.І. про накладення штрафу від 26.02.2015 (ВП №46014551).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №826/4417/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 13.05.2015 сторони не прибули. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності, про що подано клопотання від 17.04.2015. Відповідач свого представника у судове засідання не направив.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 13.05.2015 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про накладення штрафу від 26.02.2015 ВП №46014551 при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2014 №826/16905/14 про поновлення ОСОБА_2 на роботі в Державній реєстраційній службі України, за невиконання без поважних причин у встановлений старшим державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, на позивача накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що Державна реєстраційна служба України не виконала рішення суду, а саме виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2014 №826/16905/14 про поновлення ОСОБА_2 на роботі в Державній реєстраційній службі України.

Позивач не погоджується з вказаною постановою, виходячи з того, що Укрдержреєстр має труднощі щодо розуміння механізму виконання вказаної постанови суду, а тому постанова суду потребує роз'яснення.

Відповідач проти позову заперечував, вважав його безпідставним та необґрунтованим, згідно заяви від 20.04.2015 та надав копії матеріалів виконавчого провадження ВП №46014551.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Як встановлює частина друга статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частина перша статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі невиконання без поважних причин рішення суду на боржника може бути накладено штраф.

Таким чином, у межах спірних правовідносин суду належить встановити факт не виконання боржником рішення суду та поважність причин такого невиконання.

Як зазначається в оскаржуваній постанові, постановою старшого державного виконавця від 14.01.2015 відкрито виконавче провадження та встановлено боржнику строк на самостійне виконання з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у наданий для самостійного виконання строк рішення суду боржником не виконано.

Вказані обставини позивачем не заперечуються, як і не заперечується факт невиконання рішення у строк, встановлений державним виконавцем, а накладення штрафу оскаржується виключно з підстав неможливості виконання виконавчого документа, у зв'язку із тим, що Укрдержреєстр має труднощі щодо розуміння механізму виконання вказаної постанови суду, а тому постанова суду потребує роз'яснення.

Частина п'ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

В даному випадку колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав доказів в підтвердження добровільного виконання рішення суду та доказів вчинення відповідних дій, визначених у виконавчому листі від 24.12.2014. Крім того, позивач не надав до матеріалів справи жодних доказів звернення до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, хоча судове рішення, згідно пояснень, позивачу є незрозумілим.

Враховуючи те, що право на звернення до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, є обособленим правом позивача, а норма ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України є диспозитивною, тобто такою, що наділяє правом звернення до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, як боржника так і державного виконавця, кожного окремо, то доводи позивача з приводу його звернення до відповідача з заявою про зупинення виконавчого провадження та подальшого ініціювання звернення ВДВС до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, судом відхиляються, адже позивач, на власний розсуд, не скористався правом, визначеним ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто не вчинив всіх можливих дій для виконання судового рішення.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку про правомірність накладення на позивача штрафу у розмірі 680,00 грн. та відсутність підстав для скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про накладення штрафу від 26.02.2015 ВП №46014551.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Державної казначейської служби України задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державній реєстраційній службі України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов