Справа № 2а-3415/09/0970
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/24502/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012

у справі № 2а-3415/09/0970 (№19317/10)

за позовом Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 02.10.2009 № /0, від 12.10.2009 № /1 та від 09.12.2009 № /01.

Калуська ОДПІ Івано-Франківської області ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального права: п.п. 3.2.7 п. 3.2 ст. 3, п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7, п. 11.11 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2008 № 440 позивач у 2007-2008 року отримав субвенцію з Державного бюджету України у рахунок погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, газу.

Підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2009 № /0 податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 2255663 грн., в тому числі: 1481708 грн. основного платежу та 773955 грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки виїзної планової перевірки, викладені в акті від 21.09.2009 № 2313/2302/32364207, про порушення вимог п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 4.1, 4.9 ст. 4, п.п. 7.2.8 п. 7.2, п.п. 7.3.1, п.п. 7.3.6 п. 7.3, п.п. 7.4.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Зафіксовані в акті перевірки від 21.09.2009 № 2313/2302/32364207 порушення податковий орган пов'язує з тим, що позивач не здійснив розподілу сум податкового кредиту за придбані товари (послуги), які частково використовувалися в оподатковуваних операціях, а частково ні. На думку відповідача, позивач мав право віднести до складу податкового кредиту лише частку сплаченого (нарахованого) податку за придбані товари (послуги), яка відповідала частці використання товарів в оподатковуваних операціях звітного періоду. Операції з надання бюджетних коштів - субвенцій є неоподатковуваними операціями відповідно до п.п. 3.2.7 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, у зв'язку з чим позивач повинен включити частку операцій з придбання товарів (послуг) відповідно до частки неоподатковуваних операцій і не має права включати податок на додану вартість, сплачений (нарахованого) за операціями з придбання товарів, що відповідає частці неоподаткованих операцій.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 02.10.2009 № /0 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.10.2009 № /1.

Своєю чергою, вказане податкове повідомлення-рішення через технічні причини визнано відповідачем недійсним, у зв'язку з чим останнім прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.12.2009 № /01.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Законами України про Державний Бюджет України на відповідний рік запроваджувалися механізми цільового фінансування за рахунок державного та місцевих бюджетів погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, затвердженим органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Зазначені механізми визначали порядок компенсації від'ємної різниці між затвердженим тарифом і фактичною вартістю теплової енергії (послуг із водопостачання та водовідведення), що постачалися населенню.

Відповідні механізми передбачали здійснення цільового фінансування за рахунок Державного бюджету у вигляді субвенцій, що виплачувалися постачальникам теплової енергії та послуг із теплопостачання, водовідведення та водопостачання.

Відповідно до п.п. 3.2.7 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції Закону України від 25.03.2005 № 2505-IV) не є об'єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати (іншим прирівняним до неї виплатам), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі).

Придбані позивачем - виробниками теплової енергії товари та послуги призначені для використання в оподатковуваних операціях з поставки теплової енергії та послуг із теплопостачання.

Отримання цільового фінансування для компенсації від'ємної різниці між затвердженим тарифом і фактичною вартістю теплової енергії, що постачалася населенню, за нормами Закону України «Про податок на додану вартість» не розглядається як окрема операція, що створює наслідки в податковому обліку з податку на додану вартість теплопостачання.

Бюджетні дотації фактично відшкодовують збитки підприємству за оподатковуваними операціями, здійсненими за регульованими цінами (тарифами), а відтак знаходяться поза межами ціни таких операцій, яка визначається у межах цих же операцій для покупця/споживача товару (послуги).

Зважаючи на викладене, у постачальників теплової енергії та послуг із теплопостачання відсутні підстави для застосування підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якою встановлено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Оскільки товари та послуги, придбані виробниками теплової енергії, повністю використані ними в оподатковуваних операціях із поставки теплової енергії та надання послуг із теплопостачання, у таких виробників відсутня частка використання придбаних товарів або послуг в неоподатковуваних операціях.

Таким чином, суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів чи послуг, використаних при виробництві теплової енергії та наданні послуг із теплопостачання, включаються до складу податкового кредиту виробників теплової енергії у повному обсязі, а отримання цільового фінансування для компенсації від'ємної різниці між затвердженим тарифом і фактичною вартістю теплової енергії, що постачалася населенню, не розглядається як окрема операція, що створює наслідки в податковому обліку з податку на додану вартість теплопостачання.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Івано-Франківської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун