Справа № 826/19329/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря судового засідання: Коломійцевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.15р. у справі №826/19329/14 за позовом ТОВ «Восток» до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження №11 від 08.10.14р. в частині визнання ТОВ «Восток» таким, що за підсумками діяльності у 2103 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 км. (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.15р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» від 26.11.93р. № 3659-XII, у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку передбачений Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.02р. №49-р, зареєстрованим в Мін'юсті України 01.04.12р. за №317/6605 (надалі - Методика визначення монопольного становища).

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, Першим відділом досліджень та розслідувань в ході розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції №02/31-14 з боку суб'єкта господарювання у складі ТОВ «Золотий екватор» та ТОВ «ВОГ Рітейл» проведено дослідження регіонального ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в м. Запоріжжі за підсумками діяльності у 2012 році, 2013 році, січні - квітні 2014 року відповідно до Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», Методики визначення монопольного (домінуючого) становища, Тимчасових методичних рекомендацій щодо визначення основних типів товарних ринків, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 27.01.04р. № 24-р., за результатами якого було складено подання від 08.10.14р. №02-184-спр про визнання монопольного становища суб'єктів господарювання на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних межах м. Запоріжжя за підсумками діяльності у 2012 році, 2013 році, січні - квітні 2014 року.

За результатами зазначеного дослідження встановлено, що за підсумками діяльності у 2013 року на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка) монопольне (домінуюче) становище займали ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп», ТОВ «Золотий екватор», ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Восток» з часткою 14%, сукупна частка яких перевищувала 70% та між ними була відсутня конкуренція.

У поданні відповідачу було запропоновано визнати, що, зокрема, ТОВ «Восток» у період 2013 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка).

На підставі подання, відповідачем було прийняте Розпорядження від 08.10.14р. №11, яким, зокрема, визнано, що позивач за підсумками діяльності у 2013 році на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка) займав монопольне (домінуюче) становище з часткою 14 %.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.01р. № 2210-III визначено, що економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища; ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція; товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери).

Відповідно до частин 1-5 ст.12 Закону № 2210-III, суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб'єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб'єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п'яти суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Пунктом 10 Методики визначення монопольного становища, визначений порядок установлення монопольного (домінуючого) становища.

Так, установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає такі дії: 10.1.1. Визначення частки суб'єкта господарювання, сукупна частка кількох суб'єктів господарювання, яким належать найбільші частки на ринку (відповідно п'яти, чотирьох, трьох або двох). 10.1.2. Установлення перевищення часткою суб'єкта господарювання, сукупною часткою кількох суб'єктів господарювання, яким належать найбільші частки на ринку, кількісних показників, які передбачені статтею 12 Закону, а саме для: одного суб'єкта господарювання - 35 відсотків; трьох або двох суб'єктів господарювання - 50 відсотків; п'яти або чотирьох суб'єктів господарювання - 70 відсотків.

Як встановлено судом першої інстанції при дослідженні обставин у даній справі, за підсумками діяльності у 2013 року сукупна частка ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп», ТОВ «Золотий екватор», ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Восток» на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка) становила 70%, із часткою позивача 14%.

Вказана обставина не спростована позивачем належними та допустимими доказами, як і не спростовані інші, встановлені у поданні обставини та висновки відповідача.

Так, порядок визначення територіальних меж ринків передбачений розділом 6 Методики визначення монопольного становища, зокрема: шляхом установлення мінімальної території, за межами якої, з точки зору споживачів, придбання у роздріб пального є неможливим або недоцільним.

Обставини справи свідчать про те, що при визначенні територіальних меж ринку відділенням враховувалися такі фактори:

- місце розташування АЗС;

- транспортні витрати споживачів на придбання товарів;

- відсутність на відповідній території адміністративних та інших бар'єрів на придбання товарів.

Транспортні витрати на придбання пального за межами населеного пункту залежать від відстані розташування найближчої АЗС до цього населеного пункту.

Шляхом моделювання відповідачем визначено мінімально можливу відстань, при перевищенні якої витрати, пов'язані з придбанням товару за межами території певного населеного пункту (транспортні витрати та витрати на пошук товару), є істотними порівняно з ціною товару. Таким чином, істотними є транспортні та пошукові витрати, що перевищують 5 відсотків загальної вартості товару.

При виконанні розрахунку враховувалось наступне:

- вартість заправленого у бак автотранспортного засобу пального (в середньому 35 літрів) буде становити 350 грн. у 2012 році (при середній вартості 1 літру пального у Запорізькій області за даними 2012 року у розмірі 10 грн.) до 420 грн. у 2014 році (при середній вартості 1 літру пального у Запорізькій області за даними січня - квітня 2014 року у розмірі 12,0 грн.);

- додаткові витрати (експлуатаційні та пошукові, пов'язані з ремонтом та технічним обслуговуванням, витрати мастильних матеріалів, знос автомобільної резини тощо) на подолання додаткової відстані від м. Запоріжжя до сусіднього населеного пункту, розташованого на відстані до 10 км, будуть становити (в прямому та зворотному напрямках) не менше від 20 грн. у 2012 році (при середніх витратах пального на 1 км пробігу - 0,1 літри).

Отже, додаткові витрати власника автотранспорту на переміщення від м. Запоріжжя на додаткову відстань до 10 км будуть перевищувати 5-відсотковий бар'єр. При цьому, відсутність інформації щодо ціни, за якою реалізується пальне на АЗС в іншому населеному пункті, додаткові зусилля та втрати часу є додатковими певними бар'єрами для здіснення такої поїздки.

Аналогічне перевищення 5-відсоткового бар'єру має місце і у 2013 році.

Таким чином, для споживачів підвищення роздрібної вартості 1 л пального на 5% обумовлює економічну недоцільність переміщення транспортного засобу на відстань більше 10 км.

Запоріжжя - обласний центр, економічно розвинене місто, в ньому розташовано значну кількість АЗС. В межах 10 - кілометрової відстані від меж м. Запоріжжя наявні АЗС, розташовані в селищах Сонячне (з північної сторони м. Запоріжжя на відстані близько 0,5 км), Балабино (з південної сторони м. Запоріжжя на відстані близько 2 км), с. Бабурка (з західної сторони Запоріжжя на відстані близько 1 км).

В Запоріжжі, як обласному центрі, зосереджена велика кількість роботодавців, здатних запропонувати більші винагородження за працю та кращі умови праці, ніж у вказаних населених пунктах. Тому значна кількість мешканців прилеглих селищ працює у Запоріжжі. Крім того, у Запоріжжі розташовані навчальні (вищі, середні спеціальні) заклади, торгівельні центри (в яких продавці здатні запропонувати більший вибір товарів).

Отже, мешканці селища Сонячне, Балабино, Бабурка пов'язані із Запоріжжям трудовими, культурно-побутовими зв'язками.

При цьому, мешканці вказаних селищ, які добираються до Запоріжжя (до місця роботи, навчання тощо) власним автотранспортом, мають можливість без додаткових транспортних витрат придбавати пальне на будь-якій АЗС, розташованій на маршруті між їх місцем проживання та місцем роботи.

Отже, виходячи з доцільності переплат за пальне 5%, територіальними (географічними) межами ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним визначено межі м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (селища Сонячне, Балабіно, Бабурка).

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу покликання апелянта на порушення відділенням при визначенні територіальних меж Методики визначення монопольного становища.

Відповідно до пункту 9.2 Методики визначення монопольного становища, бар'єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є: обмеження за попитом, пов'язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців; адміністративні обмеження; економічні та організаційні обмеження; екологічні обмеження; нерозвиненість ринкової інфраструктури; інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи).

Зазначені ринки мають певні адміністративні, організаційні і економічні обмеження для вступу на них нових учасників.

Адміністративними бар'єрами вступу на ринок є отримання відповідних дозволів, ліцензій, тощо.

Природно - економічними бар'єрами вступу на ринок дизельного пального, які реалізуються вроздріб, є необхідність мати спеціальне обладнання, збудовані та зареєстровані цілісні майнові комплекси, АЗС, резервуарні парки, спецавтотранспорт тощо, що потребує значних капітальних вкладень. Крім того, порядок приймання, зберігання і роздрібної торгівлі бензином, дизельним пальним визначається Правилами.

Відповідно до Правил, роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для заправки транспортних засобів моторними бензинами та дизельним пальним.

Таким чином, оцінюючи рівень подолання бар'єрів, можна погодитись з висновком відділення, що вони в короткостроковому періоді є непереборними та унеможливлюють мобільний вступ конкурентів на ринок, а відтак покликання апелянта щодо відсутності будь-яких бар'єрів (адміністративних, організаційних і економічних обмежень) вступу на ринок нових суб'єктів є необґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку було проведено відповідно до п. 8 Методики визначення монопольного становища, відповідно до якого розрахунок частки суб'єкта господарювання здійснюється від загального обсягу реалізованого товару, протягом часу, що складає часові межі ринку.

При визначенні обсягів ринків відділенням застосовувались натуральні показники - кількість реалізованого дизельного пального у тисячах літрів, згідно з даними, наданими безпосередньо операторами ринку.

Аналіз структури досліджуваного ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка) показав наступне:

за підсумками діяльності у 2013 році: кількість учасників ринку становила - 22; кількість АЗС становила - 113; обсяг реалізації дизельного пального склав - 49665,66 тис літрів, найбільші частки ринку у 2013 році належать - TOB Запоріжнафтопродуктгруп», TOB «Золотий екватор», ПАТ «Укрнафта», TOB «Восток» (14%), при цьому сукупна частка цих суб'єктів господарювання перевищувала 70% і становила - 78%.

Наведені обставини спростовують покликання апелянта щодо розміру його частки на ринку.

З огляду на викладене, відсутні підстави для висновку про протиправність розпорядження з покликанням на порушення вимог Методики визначення монопольного становища.

Окрім того, позивачем не доведено суду, що оспорюване розпорядження порушує права та інтереси позивача у сфері публічно - правових відносин, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності об'єктивного порушення прав чи законних інтересів юридичної особи, її вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.15р. у справі №826/19329/14 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.15р. у справі №826/19329/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 11.06.15р.

.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Глущенко Я.Б.