Справа № 815/5106/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/5733/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Південної митниці Міндоходів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморська сталь" до Південної митниці Міндоходів про визнання неправомірними дій, визнання неправомірними та скасування рішення і картки відмови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморська сталь" звернулось з позовом до Південної митниці Міндоходів про визнання неправомірними дій щодо складання картки відмови в прийнятті митної декларації, оформленні, випуску чи пропуску товарів і визначення митної вартості товару згідно з рішенням про коригування митної вартості товару, визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, позов задоволено: визнано протиправними дії Південної митниці щодо складання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27 серпня 2014 року № 500060001 /2014/00550 та дії щодо визначення митної вартості товару згідно з рішенням про коригування митної вартості товару від 27 серпня 2014 року № 500060001/2014/610179/1; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 серпня 2014 року № 500060001/2014/00550; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товару від 01 серпня 2014 року № 500060001/2014 /610179/1.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати їх та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № SE-01/2012 від 30 травня 2012 року, укладеного між ТОВ "Чорноморська сталь" (покупець) та Компанією «SSAB EMEA AB» (Швеція), на митну територію України ввезено товар за митною декларацією № 500060001/2014/02880, заявлено до митного оформлення товар «прокат плоский з вуглецевої сталі, оцинкований, негофрований, пофарбований, з полімерним покриттям, у рулонах, фірма-виробник: «SSAB EMEA AB», з визначенням митної вартості товару на рівні 1,13 євро за кг нетто.

На підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом до митного органу надані: зовнішньоекономічний контракт № SE-01/2012 від 30 травня 2012 року, рахунок-фактура (інвойс) від 21 серпня 2014 року № 2610067 і 2610068 та інші товаросупровідні документи.

27 серпня 2014 року Південною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № /2014/610179/1, згідно з яким вартість за одиницю товару визначена в сумі 1,51 євро.

В рішенні зазначено, що подані документи містять розбіжності, а також не міститься всіх відомостей, необхідних для підтвердження митної вартості, зокрема, наявні суперечливі відомості стосовно дійсності контракту на сьогоднішній день. Відповідно до п. 2.1 зовнішньоекономічного договору № 8Е-01/2012 від 30 травня 2012 року строк його дії спливає 31 грудня 2013 року. При цьому відомості про продовження терміну його дії наявні у поданому до митного оформлення додатку до контракту № 4, датованому 07 травня 2014 року, тобто уже після закінчення терміну дії зовнішньоекономічного договору. По-друге, суперечливі відомості про оплату товарів: зокрема, відповідно до п. 3.5 зовнішньоекономічного договору оплата по даному контракту здійснюється шляхом попередньої передоплати, не пізніше дати відвантаження товарів, якщо інше не вказано в рахунку-фактурі на відвантажений товар. Проте, рахунок-фактура до митного оформлення та платіжне доручення про оплату товарів не подавались, а згідно даних, вказаних в інвойсі, встановлена оплата до 20 вересня 2014 року. Також зазначено, що для підтвердження заявленої митної вартості декларант або уповноважена особа зобов'язана протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновок експертної організації про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; інформацію біржових організацій про вартість товару.

Відповідно до ст. 59 Митного кодексу України на підставі аналізу цін бази даних ЄАІС Міндоходів встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим по товару № 1 (митні декларації від 06 червня 2014 року, № 10250001/2014/013654), тому митну вартість визнано на рівні 1,99 доларів США за кг нетто. За результатами проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості обрано метод визначення митної вартості - резервний.

Тобто, відповідачем при визначенні митної вартості товарів згідно рішення від 27 серпня 2014 року № 500060001/2014/610179/1 застосований шостий, резервний, метод визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну.

Крім того, 27 серпня 2014 року Південною митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060001/2014/00550.

Не погодившись з діями та прийнятими рішеннями Митниці, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається зі змісту спірних рішень, орган доходів і зборів здійснив коригування митної вартості товарів у зв'язку з тим, що в документах містяться розбіжності.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з такими доводами, оскільки ці сумніви не можуть бути обґрунтованими, виходячи з приписів ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, а Митницею не доведено належними та допустимими доказами обставин, зазначених у ч. 2 ст. 53 МК України.

Також, коригування митної вартості товару, що ґрунтується на раніше визначених митними органами митних вартостях МД, не узгоджується з приписами ст. 53 Митного кодексу України.

Таким чином витребування додаткових документів без врахування ч. 2 ст. 53 МК України свідчить про порушення відповідачем положень ч. 3 ст. 53 цього Кодексу.

Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верхового Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправними дій митного органу, а також визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, оскільки митницею витребувано додаткові документи за відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових під час подання МД.

Оскільки висновки судів ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Південної митниці Міндоходів відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: