Справа № 819/1625/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Справа № 876/12411/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», реєстраторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризацї», реєстраторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризацї» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора ОСОБА_3 про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_5 та 22/100 частки мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1, скасування з моменту прийняття рішення реєстратора ОСОБА_3 про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_5 на 22/100 частки мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1, визнання протиправним рішення реєстратора про державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_6 на 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1, скасування з моменту прийняття рішення реєстратора ОСОБА_3 про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_6 на 25/100 часток мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1.

У подальшому позивачі подали уточнення до позовнх вимог, згідно яких просять визнати протиправним рішення реєстратора ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_5 на 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати вказане рішення з моменту його прийняття, визнати протиправним рішення реєстратора ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_6 на 22/100 частини мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати вказане рішення з моменту його прийняття.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в скарзі апелянт вказав, що реєстраторами ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 реєстрацію права власності за третіми особами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 частин мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 здійснено незаконно, всупереч вимогам положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасового положенням «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року №1692/5, і цими рішеннями порушено майнові права позивачів. Апелянт просив скасувати постанову та прийняти нову - про задоволення позову.

ОСОБА_2 у судовому засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що вона є власницею квартири у будинку АДРЕСА_1, треті особи без законних підстав набули право власності на мансардні приміщення будинку, що порушує її законні права та інтереси.

Представник третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача та зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку та при вирішенні спору правильно застосував чинне законодавство.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 року у справі №2-9144/09 за ОСОБА_8 визнано право власності на нерухоме майно - мансардний поверх житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 243,4 кв.м. та житловою площею - 139,3 кв.м.

01.03.2010 року на підставі вказаного рішення реєстратором Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за ОСОБА_8 право власності на вищезазначене майно, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25450075 від 01.03.2010 року (а.с. 11).

Однак, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26.10.2010 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29.12.2009 року у справі №2-9144/09 було скасовано.

Разом з тим, 4 березня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу серії ВМР № 255705, відповідно до якого ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_8 22/100 частки мансардного поверху, площею 54,2 кв.м., житлового будинку АДРЕСА_1.

31.07.2010 року між ОСОБА_8 (як продавцем) та ОСОБА_10 (як покупцем) було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу серії ВМХ №890170 про продаж 25/100 частки мансардного поверху площею 53,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_1.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №26945411, складеного ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 06.08.2010 року, на підставі вищезазначених договорів за ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстровано право приватної спільної власності на придбану ними нерухомість.

21.09.2010 року між ОСОБА_10 (як продавцем) та ОСОБА_6 (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу серії ВРА № 976603, відповідно до якого ОСОБА_6 придбав 25/100 частки мансардного поверху площею 53,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_1. Цей договір купівлі-продажу серії ВРА № 976603 від 21.09.2010 року був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 4059 (а.с. 32). Відомості про вказаний правочин внесені до Державного реєстру правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9024627 від 21.09.2010 року (а.с. 33).

Згідно рішення реєстратора ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 від 20.10.2010 року за ОСОБА_6 здійснено державну реєстрацію права власності на 25/100 частки мансардного поверху житлового будинкуАДРЕСА_1, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27711323 від 20.10.2010 року.

11 листопада 2010 року ОСОБА_9 згідно договор купівлі-продажу продала ОСОБА_5 належні їй 22/100 частки мансардного поверху будинку, загальною площею 54,2 кв.м. Вказаний договір купівлі-продажу серії ВРВ № 432354 від 11.11.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1726 (а.с. 27, 36). Відомості про вказаний правочин внесені до Державного реєстру правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9238720 від 11.11.2010 року (а.с. 37).

Згідно рішення реєстратора ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_4 від 18.11.2010 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 22/100 частки мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28056766 від 18.11.2010 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання реєстрації права власності за третіми особами незаконними з таких підстав.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, станом на час прийняття відповідачами оскаржуваних рішень, було регламентовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року № 1952-IV в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» № 1878-VI від 11.02.2010 року (надалі - Закон №1952-VI), нормами Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445 - в редакції зі змінами, внесеними відповідним наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07. 2010 року за № 582/17877 (надалі - Тимчасове положення № 7/5).

Відповідно до Преамбули Закону № 1952-IV (в редакції від 11.02.2010 року) - цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Частиною 7 статті 3 Закону № 1952-IV було встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав.

Пунктом 1 Тимчасового положення № 7/5 (у редакції наказів Міністерства юстиції України № 324/5 від 17.02.2010 року, № 1692/5 від 28.07.2010 року) було установлено, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Тобто, до 01.01.2012 року на відносини у сфері державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна поширювались, зокрема, норми Закону № 1952-IV в редакції від 17.11.2009 року.

Так, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вказаного закону було встановлено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Також пунктом 7 Прикінцевих положень Закону №1952-IV у цій же редакції було визначено, що до приведення законів та інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно п. 1.3 Тимчасового положення № 7/5 державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Пунктом 1.4. Тимчасового положення № 7/5 було встановлено, що державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Отже, ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» на момент виникнення спірних правовідносин мало правовий статус юридичної особи і в межах визначеної адміністративно-територіальної одиниці виконувало делеговані повноваження щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, реєстратори ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризацї» при здійсненні реєстрації права власності діяли в межах своєї компетенції.

Відповідності до статті Закону № 1952-IV (в редакції від 11.02.2010 року) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягали речові права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 19 Закону № 1952-IV визначено підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

У відповідності до пункту 1 частини 1 вказаної статті встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 182 Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Стаття 317 Цивільного кодексу України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як було встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули право власності на нерухомість згідно договорів, як були укладені та посвідчені нотаріально, зареєстровані згідно чинного законодавства.

Всі необхідні документи для реєстрації права власності згідно цих правочинів вищевказаними особами були подані.

На момент проведення реєстрації договори купівлі-продажу не були визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Записи, які відображені у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26945411, складеному ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 06.08.2010 року, про державну реєстрацію за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 права власності на об'єкти нерухомості також на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій були чинними.

Враховуючи викладене, у реєстраторів не було підстав для відмови заявникам у здійсненні реєстрації за ними права власності на відповідні частки мансардного поверху, визначених частиною 1 статті 24 Закону № 1952-IV (в редакції від 11.02.2010 року) та пунктом 3.5 Тимчасового положення № 7/5.

Доводи апелянта щодо незаконності реєстрації права власності у зв'язку з безпідставністю набуття права власності колегія суддів відхиляє, оскільки державні реєстратори виконують виключно фіксуючу функцію і не вправі встановлювати правомірність набуття майна у власність попередніми власниками, законність або незаконність правочинів про продаж майна.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскаржена постанова суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року в адміністративній справі № 819/1625/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено 02 червня 2015 року.