Справа № 808/73/15
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року о/об 12 год. 02 хв.Справа № 808/73/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко А.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Л.Ю. Гузенко, Є.О. Івашко

розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування вимоги,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06 січня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_4) до Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач або Токмацька ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області), в якому позивач, з наступними уточненнями, просить суд:

- скасувати вимогу від 03.10.2014 №Ф-377У про сплату боргу (недоїмки) на суму 72 329,47 грн.;

- скасувати рішення відповідача від 23.10.2014 №814 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при проведенні планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_4 за період з 12.03.2011 по 31.12.2012 (оформленою Актом перевірки від 21.06.2013 №483/17/НОМЕР_1) відповідач дійшов помилкового висновку щодо завищення витрат за рахунок включення витрат на ремонт транспортного засобу, у зв'язку з не підтвердженням використання транспортного засобу у підприємницькій діяльності. На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення. За результатами адміністративного оскарження, рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 15.08.2013 №298/14/08-01-10-01-20 податкове повідомлення-рішення було скасовано та надано правову оцінку договору оренди транспортного засобу від 01.11.2011. Таким чином, посилання відповідача на відсутність документів підтверджуючих використання дизельного пального у підприємницькій діяльності позивача є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству України. Крім того, внаслідок проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 12.03.2011 по 31.12.2012 відповідачем встановлено заниження оподаткованого доходу за період з 12.03.2011 по 31.12.2012 на суму 293 720,09 грн. Однак, документи за період з 12.03.2011 по 31.12.2012 ФОП ОСОБА_4 перевіряючи до перевірки не надавались, а відтак позивачу не зрозуміло на підставі яких документів відповідачем було зроблено висновок про заниження оподаткованого доходу за період з 12.03.2011 по 31.12.2012 на суму 293 720,09 грн.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначив, що договір оренди транспортного засобу, акт приймання-передачі транспортного засобу на роботу транспортного засобу, відомості на видачу паливно-мастильних матеріалів не були надані до перевірки, що підтверджено реєстром документів, наданих до перевірки ФОП ОСОБА_4 Таким чином, позивачем не підтверджено документами первинного обліку використання в межах господарської діяльності звітного періоду (з 01.01.2013 по 31.12.2013) дизельного палива на суму без урахування ПДВ - 72 683,28 грн. на кінець періоду що перевірявся, станом на 31.12.2013, залишки товарно-матеріальних цінностей відсутні. Разом з тим відповідач зазначає, що Пенсійним фондом України не був охоплений перевірками період з 01.01.2011 по 31.12.2013, однак органи Міндоходів України, у зв'язку з проведенням адміністративної реформи та згідно із ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, мають право проводити перевірки фізичних осіб-підприємців з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску та застосовувати фінансові санкції, починаючи з 2011 року при проведенні планової перевірки, про що складено Акт перевірки від 03.10.2014 №1036/172/НОМЕР_1.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 05 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 10.03.2011 зареєстровано, як фізичну особу-підприємця за адресою: 71630, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 (т.1 а.с.14-15).

На підставі направлення від 08.09.2014 №122, Наказу від 29.08.2014 №759, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI проведено документальну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - самозайнятої особи ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За наслідками перевірки складено Акт від 03.10.2014 №1036/172/НОМЕР_1 (т.2 а.с.31-65).

Згідно висновків перевірки позивачем порушено: п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 176.1 «а» ст. 176, п. 177.1, 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік на суму 11 727,40 грн.; пп. 187.1 «а» п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період, що перевірявся на суму 49 637,00 грн., у тому числі по податковим періодам: за січень 2013 року на суму 18 097,00 грн., за лютий 2013 року на суму 3 430,00 грн., за березень 2013 року на суму 10 643,00 грн., за квітень 2013 року на суму 16 977,00 грн., за травень 2013 року на суму ПДВ - 490,00 грн.; ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, в результаті чого не сплачено (не перераховано) єдиний внесок за період, що перевірявся, на загальну суму 72 329,47 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2014 №Ф-377У, відповідно до якої позивачу необхідно сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 72 329,47 грн. (т.2 а.с.68).

Рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій області про результати розгляду первинних скарг від 15.08.2013 №298/14/08-01-10-01-20 скасовано податкове повідомлення-рішення Токмацької ОДПІ (Василівське відділення) Запорізької області ДПС від 31.05.2013 № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість; скасовано податкове повідомлення-рішення Токмацької ОДПІ (Василівське відділення) Запорізької області ДПС від 31.05.2013 № в частині 708,47 грн. податку з доходів фізичних осіб, нарахованого за рахунок невизнання перевіркою витрат по ремонту автомобіля, та відповідно в частині 177,12 грн. застосування штрафних (фінансових) санкцій та залишено без змін зазначене податкове повідомлення-рішення в іншій частині (т.1 а.с.56-61).

Рішенням Токмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.10.2014 №814 застосовано до ОСОБА_4 штрафні санкції у розмірі 8 327,32 грн. (т.2 а.с.69).

Токмацькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області на адресу позивача направлено лист-відповідь від 23.10.2014 №1652/Т/08-33-17-216, яким заперечення позивача залишено без розгляду (т.1 а.с.48-49).

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду скарги від 20.11.2014 №144/14/08-01-10-04-13 залишено без змін вимогу Токмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 03.10.2014 №Ф-377У, а скаргу ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення (т.1 а.с.50-53).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 19.12.2014 №4296/Т/99-99-10-01-07-15 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2014 №Ф-377У Токмацької ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області та рішення про результати розгляду первинної скарги 20.11.2014 №144/14/08-01-10-04-13 ГУ ДФС у Запорізькій області залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_4 від 27.11.2014 б/н залишено без задоволення (т.1 а.с.54-55).

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_5 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (Орендар) укладено Договір оренди транспортних засобів від 01.08.2014 (далі - Договір) за умовами якого Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в тимчасове користування, для здійснення підприємницької діяльності, приналежні йому на праві власності транспортні засоби, за плату, а саме: а) автомобіль марки ТАТА, модель LPT 613-38, 2006 року випуску, вантажного типу, кузов фургон ізометричний НОМЕР_3, реєстраційний НОМЕР_4; б) автомобіль марки MERCEDES-BENS 15201, 1995 року випуску, вантажного типу, кузов фургон НОМЕР_5, реєстраційний НОМЕР_6 (т.1 а.с.62).

Крім того, між сторонами підписано Акт прийому-передачі транспортного засобу в оренду від 01.11.2011 (т.1 а.с.63).

В матеріалах справи наявні відомості за січень 2013 року №1, №2 (т.1 зворотній бік а.с.64, а.с.82), за лютий 2013 року №1, №2 (т.1 зворотній бік а.с.106, а.с.127), за березень 2013 року (т.1 зворотній бік а.с.153, а.с.178), за квітень 2013 року №1, №2 (т.1 зворотній бік а.с.198, а.с.221); подорожні листи від 04.01.2013, від 08.01.2013, від 09.01.2013, від 10.01.2013, від 11.01.2013, від 14.01.2013, від 15.01.2013, від 16.01.2013, від 18.01.2013, від 21.01.2013, від 22.01.2013, від 23.01.2013, від 24.01.2013, від 25.01.2013, від 28.01.2013, від 29.01.2013, від 30.01.2013, від 03.01.2013, від 04.01.2013, від 05.01.2013, від 08.01.2013, від 09.01.2013, від 10.01.2013, від 11.01.2013, від 12.01.2013, від 14.01.2013, від 15.01.2013, від 16.01.2013, від 17.01.2013, від 18.01.2013, від 19.01.2013, від 21.01.2013, від 22.01.2013, від 23.01.2013, від 25.01.2013, від 26.01.2013, від 28.01.2013, від 29.01.2013, від 30.01.2013, від 31.01.2013, від 01.02.2013, від 04.02.2013, від 05.02.2013, від 06.02.2013, від 07.02.2013, від 08.02.2013, від 11.02.2013, від 12.02.2013, від 13.02.2013, від 14.02.2013, від 15.02.2013, від 18.02.2013, від 19.02.2013, від 20.02.2013, від 21.02.2013, від 22.02.2013, від 25.02.2013, від 26.02.2013, від 27.02.2013, від 28.02.2013, від 01.02.2013, від 02.02.2013, від 04.02.2013, від 05.02.2013, від 06.02.2013, від 07.02.2013, від 08.02.2013, від 09.02.2013, від 11.02.2013, від 12.02.2013, від 13.02.2013, від 14.02.2013, від 15.02.2013, від 16.02.2013, від 18.02.2013, від 19.02.2013, від 20.02.2013, від 21.02.2013, від 22.02.2013, від 23.02.2013, від 23.02.2013, від 25.02.2013, від 26.02.2013, від 27.02.2013, від 28.02.2013, від 01.03.2013, від 02.03.2013, від 04.03.2013, від 05.03.2013, від 06.03.2013, від 07.03.2013, від 09.03.2013, від 11.03.2013, від 12.03.2013, від 13.03.2013, від 14.03.2013, від 15.03.2013, від 16.03.2013, від 18.03.2013, від 19.03.2013, від 20.03.2013, від 21.03.2013, від 22.03.2013, від 23.03.2013, від 25.03.2013, від 26.03.2013, від 28.03.2013, від 29.03.2013, від 30.03.2013, від 01.03.2013, від 04.03.2013, від 05.03.2013, від 06.03.2013, від 07.03.2013, від 11.03.2013, від 12.03.2013, від 13.03.2013, від 14.03.2013, від 15.03.2013, від 18.03.2013, від 19.03.2013, від 20.03.2013, від 21.03.2013, від 22.03.2013, від 26.03.2013, від 27.03.2013, від 28.03.2013, від 29.03.2013, від 30.04.2013, від 01.04.2013, від 02.04.2013, від 03.04.2013, від 04.04.2013, від 05.04.2013, від 08.04.2013, від 09.04.2013, від 10.04.2013, від 11.04.2013, від 12.04.2013, від 15.04.2013, від 16.04.2013, від 17.04.2013, від 18.04.2013, від 19.04.2013, від 22.04.2013, від 23.04.2013, від 24.04.2013, від 25.04.2013, від 26.04.2013, від 29.04.2013, від 01.04.2013, від 02.04.2013, від 03.04.2013, від 04.04.2013, від 05.04.2013, від 06.04.2013, від 08.04.2013, від 09.04.2013, від 10.04.2013, від 11.04.2013, від 12.04.2013, від 13.04.2013, від 15.04.2013, від 16.04.2013, від 17.04.2013, від 18.04.2013, від 19.04.2013, від 20.04.2013, від 22.04.2013, від 23.04.2013, від 24.04.2013, від 25.04.2013, від 26.04.2013, від 27.04.2013, від 29.04.2013, від 30.04.2013 (т.1 а.с.65-247).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Крім того, пп.14.1.36 п. 14 ст. 14 також зазначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В пп. «а» п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Разом із тим, відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, згідно із пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Поряд із цим, відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п.177.2 ст.177 та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Так, згідно із п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, п.177.1 ст.177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Водночас, у п.167.1 ст.167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у п.167.2-п.167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

В той же час, відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Положенням п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11 цієї статті, п.140.2-п.140.5 ст.140, ст.ст.142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому, у п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Між тим, згідно із пп.14.1.228 п.14.1 ст.14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Між тим, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачені Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, згідно із п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Крім того, п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Поряд із цим, положенням ч.3 ст.7 Закону №2434 передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Так, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; (п.4 та п.5 ч.1 ст.1 Закону №2434).

Частиною 11 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у п.4 та п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п.2 та п.3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Разом із тим, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В свою чергу, згідно із п.22.1 ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, положенням пп.«а» та пп.«б» п.176.1 ст.176 ПК України встановлено, що платники податку на доходи фізичних осіб зобов'язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_4 належить на праві приватної власності транспортний засіб марки ТАТА, модель LРТ 613, 2008 року випуску, тип: вантажний фургон, реєстраційний НОМЕР_2, який використовується у підприємницькій діяльності. Також позивачем використовувався транспортний засіб отриманий за договором оренди від 01.11.2011.

Зазначені транспортні засоби використовуються ФОП ОСОБА_4 у підприємницькій діяльності з метою транспортування матеріальних цінностей до покупців.

Таким чином, договір оренди та акт приймання-передачі транспортного засобу є документами підтверджуючими використання їх у підприємницькій діяльності. Відомості на видачу паливно-мастильних матеріалів на роботу транспортного засобу, подорожні листи та розрахункові документи з ТОВ ВТФ «Авіас» є документами, які підтверджують здійснення ФОП ОСОБА_4 витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх висновків, викладених в акті перевірки, а відтак спірна вимога та рішення є такими, що прийнятті з порушенням вимог діючого законодавства та підлягають скасуванню.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області №Ф-377У від 03.10.2014 та рішення №814 від 23.10.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова