Справа № 804/4188/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Київ К/800/39311/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі № 804/4188/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № та № від 18.03.2014 року.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи первинними документами, які підтверджують здійснення господарських операцій.

28 квітня 2014 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № , № від 18.03.2014 року визнані протиправними та скасовані.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що Товариством надані належним чином оформлені документи, які підтверджують виконання господарських операцій та використання придбаного товару у власній господарській діяльності.

Доказів щодо визнання правочинів, укладених Товариством із контрагентами, недійсними або нікчемними ДПІ не надала.

Товариство набуло право на віднесення сум з податку на додану вартість до податкового кредиту та сум з податку на прибуток до складу витрат.

26 червня 2014 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року скасована, позов задоволено частково.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 18.03.2014 року визнане протиправним та скасоване; податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 18.03.2014 року визнане протиправним та скасоване в частині нарахування зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, у розмірі 97 968,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що ФОП ОСОБА_2 не міг надавати Товариству послуги з транспортування товару, оскільки працював на посаді начальника транспортного відділу Товариства.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 12.08.2013 року до 13.09.2013 року ДПІ була здійснена планова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.07.2010 року до 31.12.2012 року, за наслідками якої 20.09.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 135.5.4, 135.5.14, 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 137.4 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.6, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.12 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України занижений податок на прибуток підприємств, у розмірі 201 042,00 грн.; п.,п. 198.6, 198.3 ст. 198, п. 193.1 ст. 193, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України донарахований податок на додану вартість, у розмірі 1 272 222,00 грн.; п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України несвоєчасно подана податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2011 року, а також у порушення абз. «г» пп. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз. «а», «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України нарахований податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 3 240,00 грн.

8 жовтня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 202 453,00 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 1 904 156,00 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 170,00 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 4 050,00 грн.

17 жовтня 2013 року Товариство звернулося до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зі скаргою щодо скасування зазначених податкових повідомлень-рішень ДПІ, за наслідками розгляду якої Головним управлінням Міндоходів у Дніпропетровській області доручено ДПІ здійснити позапланову документальну перевірку Товариства і дослідити питання, які стали предметом оскарження та продовжено строк для розгляду скарги до 16.12.2013 року.

У період з 19.11.2013 року до 29.11.2013 року ДПІ була здійснена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового законодавства за період з 1.01.2007 року до 31.12.2013 року, за наслідками якої 29.11.2013 року був складений акт перевірки.

16 грудня 2013 року Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області прийняло рішення № 4610/10/04-36-10-08-00 щодо залишення без змін податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 8.10.2013 року; скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 8.10.2013 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 12 647,70 грн.; скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 8.10.2013 року щодо застосування штрафу за несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість, у розмірі 170,0 грн.; скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 8.10.2013 року в частині застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 201,50 грн.

9 січня 2014 року ДПІ прийняла податкові повідомлення - рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 3 848,50 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, у розмірі 189 805,50 грн.

26 грудня 2013 року Товариство звернулося до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області зі скаргою про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

26 лютого 2014 року Міністерство доходів і зборів України прийняло рішення щодо залишення без змін податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 9.01.2014 року та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 9.01.2014 року в частині господарських операцій з ТОВ Електронна компанія «Едванс», ТОВ «Верхньодніпровський авторемонтний завод», ТОВ «ЕКТ-Сервіс», ТОВ «Дніпроторгкомцентр», ПП «Екосвіт Ю».

18 березня 2014 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 1 859 905,50 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 109 335,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 9.05.2012 року між Товариством та ТОВ «Верхньодніпровський авторемонтний завод» був укладений договір підряду на виготовлення продукції з матеріалів замовника № 09/12-1, відповідно до якого взаємовідносини сторін завершуються після підписання актів виконаних робіт на кожну конкретну партію продукції, вказані акти підписуються замовником після передачі продукції та її реєстрації в органах ДАІ кінцевим споживачем (КРП «Чисте місто»). Вартість послуг з виготовлення прибирально-підмітальної техніки врахована у складі ціни конкретної партії продукції.

На підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало акти здачі-прийняття робіт від 31.07.2012 року, 30.08.2012 року, 18.09.2012 року, 19.09.2012 року, 20.09.2012 року, 21.09.2012 року, 28.09.2012 року; податкові накладні.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що у Товариства були відсутні підстави для подання до ДПІ скарги-додатку № 8 до декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року, оскільки ТОВ «Верхньодніпровський авторемонтний завод» не відмовлявся від надання податкових накладних та не порушував порядок їх складання і реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо правомірності донарахування Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 10 800,00 грн. з таких підстав.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України покупець товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту, лише у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі,

Як встановлено судами попередніх інстанцій у періоді, що перевірявся, Товариством були понесені витрати на суму більше, ніж відображені на рахунку бухгалтерського обліку 90 «Собівартість реалізації», що стало підставою для включення до рядка 05.1 декларації й витрат за рахунками 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 954 «Інші витрати».

Зазначені витрати підтверджені наданими Товариством первинними документами, зокрема, актами про списання товарів; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг); рахунками-фактури; актами надання послуг; актами виконаних робіт; звітами про використання коштів.

3 січня 2011 року між Товариством та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 03/2011, на виконання якого були надані акти про прийняття-передачу виконаних робіт.

Згідно з вказаними актами ФОП ОСОБА_2 надавала Товариству експедиторські послуги у період з липня 2011 року до грудня 2012 року на загальну суму 10 800,00 грн.

Згідно з наказом Товариства № 3-ОК від 17.11.2010 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду начальника транспортного відділу, відповідно до табелів обліку робочого часу щоденно працював в Товаристві з 2010 року до 2012 року.

Відповідно до довідки Верхньодніпровської ОДПІ ОСОБА_2 на підставі наказу № 231-к від 31.10.2007 року, працював за сумісництвом в ТОВ «ВАРЗ», а з 29.04.2009 року був переведений на повний робочий день.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності, зокрема, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.,п. 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що придбавши товар та послуги, для використання у власній господарській діяльності, сплативши їх вартість, у тому числі податок на додану вартість, Товариство набуло право на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Висновок суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову є обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.