Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/9991/51526/11

К/9991/65145/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області та Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року

у справі № 2а-1670/3124/11

за позовом Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» (далі - ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування»; позивач) звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області (далі - Кременчуцька ОДПІ у Полтавській області; відповідач) про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення № /1015 від 30 березня 2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 193 639,71 грн. та податкового повідомлення-рішення № /1017 від 30 березня 2011 року повністю.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /1015 від 30 березня 2011 року в частині збільшення підприємству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 17 859,77 грн. за основним платежем та 4 464,94 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач та позивач оскаржили їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області касаційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постановлених у справі судових рішення та прийняття нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» в поданій касаційній скарзі, вказуючи на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року та прийняти нове рішення, яким скасувати податкове повідомлення-рішення № /1015 від 30 березня 2011 року в частині збільшення підприємству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 137 052,00 грн. за основним платежем та 34 263,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В запереченні на касаційну скаргу позивача відповідач просить залишити її без задоволення.

Крім того, Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Кременчуцької ОДПІ у Полтавській області на Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційних скарг відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, валютного законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складено акт № 1265/23-209/00388168 від 16 березня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /1017 від 30 березня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 14 136,87 грн. (11 309,50 грн. - основний платіж, 2 827,37 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № /1015 від 30 березня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 210 647,21 грн. (168 517,77 грн. - основний платіж, 42 129,44 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємством підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на безпідставне включення суми податку на додану вартість у розмірі 45 238,00 грн., сплаченої в ціні придбаного автомобіля, до складу валових витрат з одночасним збільшенням балансової вартості транспортного засобу на цю ж суму.

Крім того, контролюючий орган дійшов, зокрема, висновку про порушення ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агентство маркетингових досліджень АМИ», з підстав невідповідності сум нарахованого податкового кредиту сумам податкових зобов'язань постачальників, а також необґрунтованим включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених митному органу при розмитненні зразків, що безкоштовно надавались контрагентами для виконання робіт із сертифікаційних випробувань.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

За правилами пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, фактичне виконання господарських операцій з придбання позивачем обладнання, комп'ютерної техніки, монтажних та пусконалагоджувальних робіт у контрагентів підтверджується належним чином оформленими первинними, розрахунковими та платіжними документами, доказами подальшого використання придбаних товарів і послуг у власній господарській діяльності підприємства.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податку-покупця на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від інших осіб, зокрема, від сплати контрагентами податку до бюджету, доводи судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача в даному випадку правових підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 17 859,77 грн. за основним платежем та 4 464,94 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями податковим повідомленням-рішенням № /1015 від 30 березня 2011 року слід визнати правильними.

Надаючи оцінку законності включення ДП «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених митному органу при розмитненні зразків, судові інстанції цілком об'єктивно врахували те, що визначальним для висновку про правомірність включення платником сплачених митному органу сум податку на додану вартість при митному оформленні товару до складу податкового кредиту є мета подальшого використання такого товару в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності.

Втім, як з'ясовано судами в спірному випадку, відповідні зразки імпортовано підприємством не з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності, а для проведення сертифікаційних випробувань, після закінчення яких вони зберігатимуться в лабораторіях протягом трьох років та, в подальшому, можуть бути реалізовані як металобрухт.

Що стосується позовної вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /1017 від 30 березня 2011 року, то колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновку судів попередніх інстанцій про необхідність відмови в її задоволенні необґрунтованим, враховуючи те, що в поданій касаційній скарзі підприємством не наводяться доводи щодо порушення судовими інстанціями норм матеріального або процесуального права при наданні правової оцінки наведеній вимозі.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію у Полтавській області її правонаступником - Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області.

Касаційні скарги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області та Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут вагонобудування» відхилити, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.