Справа № 813/900/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. № 876/3417/14
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Щерби С.Б.

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

31.01.2014 позивач - ФОП ОСОБА_3 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до відповідача - ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 18.11.2013 № 0 про накладення на позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем неправомірно прийнято оскаржуване рішення, оскільки таке ґрунтується на тому, що продавцем позивача було продано слабоалкогольний напій (пиво) неповнолітній особі. Однак, такі твердження спростовуються постановою Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 по справі № 458/1613/13-а, якою скасовано постанову адміністративної комісії при Виконкомі Нижньотурівської сільської ради про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 (продавець позивача) за ч. 2 ст. 156 КУпАП. Отже позивач вважає, що оскільки вина працівника позивача у продажі слабоалкогольного напою неповнолітній особі не доведена, а матеріали Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (протокол про адміністративне правопорушення) не можуть бути підставою для застосування фінансових санкцій, то оскаржене рішення є незаконним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному прядку. Вважає, що така прийнята з неповним дослідженням доказів і встановленням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги постанову Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 по справі № 458/1613/13-а, якою встановлено відсутність вини продавця позивача у продажі слабоалкогольного напою неповнолітній особі та яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі ч. 4 ст. 72 КАС України. Також помилковими вважає висновки суду першої інстанції про те, що факт продажу неповнолітній особі слабоалкогольного напою підтверджується нефіскальним чеком, оскільки такий розрахунковий документ не є адресним та у ньому не зазначено реквізитів покупця. Крім того, у вказаному чеку час продажу зазначено 15:51 год, а у протоколі час вчинення правопорушення 15:45 год.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а тому його неприбуття у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець 19.06.2012 року, відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії АВВ № 476894 від 19.06.2012.

Листом від 17.10.2013 № 71/20508 Франківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області скеровано на адресу ДПІ у Сихівському районі м. Львова матеріали перевірки ФОП ОСОБА_3 адміністративної справи за ч. 2 ст. 156 КУпАП відносно гр. ОСОБА_4 для прийняття рішення за порушення вимог ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

На основі отриманих матеріалів, ДПІ у Сихівському районі м. Львова прийнято рішення № НОМЕР_1 від 18.11.2013 про застосування до ФОП ОСОБА_3 фінансових санкцій в сумі 6800,00 грн на підставі абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Згідно з цим рішенням, підставою для застосування до позивача санкцій стало порушення ним обмежень, встановлених у ст. 15-3 названого Закону, а саме: «продаж пива особі, яка не досягла 18 років».

Не погодившись із цим рішенням, позивач оскаржив його у адміністративному порядку шляхом подання скарги спочатку до ГУ Міндоходів у Львівській області, а потім до Міністерства доходів і зборів України. Проте, відповідно рішеннями від 17.12.2013 № 19256/10/10-8005/1050 та від 20.01.2014 № 305/Т/99-99-10-01-02-15 скарги залишено без задоволення, а рішення - без змін, після чого позивач звернувся з розглядуваним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки факт реалізації продавцем позивача слабоалкогольною напою неповнолітній особі підтверджується матеріалами правоохоронного органу, які надійшли на адресу позивача, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями неповнолітньої особи ОСОБА_5, заявою про видачу паспорта ОСОБА_5, рапортом, нефіскальним чеком, листом від 01.10.2013 № 71/19644, фотокопією паспорта ОСОБА_4 При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що постанова адміністративної комісії про притягнення до адміністративної відповідальності продавця позивача за ч. 2 ст. 156 КУпАП скасована постановою Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 по справі № 458/1613/13-а, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України обов'язковою для адміністративного суду є лише постанова по справі про адміністративне правопорушення, а обставини встановлені у судовому рішення по адміністративній справі лише звільняються від доказування. Разом з тим, постанова Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 не спростовує факту вчинення ФОП ОСОБА_3 порушення передбаченого ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону до суб'єктів господарювання у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 6800 гривень.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що законодавством в імперативній формі запроваджено заборону на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років. У разі порушення цієї заборони до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790 (далі - Порядок № 790), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на те, що матеріали перевірки Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області не можуть бути підставою для прийняття податковим органом рішення про застосування фінансових санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на адресу ДПІ у Сихівському районі м. Львова, Франківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області листом від 17.10.2013 № 71/20508 надіслано матеріали перевірки ФОП ОСОБА_3 адміністративної справи за ч. 2 ст. 156 КУпАП відносно гр. ОСОБА_4 для прийняття рішення за порушення вимог ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Із вказаних матеріалів, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення № 222815 від 30.09.2013, вбачається, що ОСОБА_4 - продавець закладу громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою АДРЕСА_1, який належить ФОП ОСОБА_3, 30.09.2013 близько 15:45 год. здійснила реалізацію слабоалкогольного напою (пиво Чернігівське Преміум) неповнолітній особі, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 2 ст. 156 КУпАП. У вказаному протоколі продавець зазначила, що не пам'ятає чи продавала неповнолітній особі пиво, оскільки у закладі багато відвідувачів (а.с. 13).

Цей факт підтверджується і поясненням самої неповнолітньої ОСОБА_5, яка зазначила, що приблизно 15:40 год. 30.09.2015 придбала у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» палюшки та пиво Чернігівське Преміум об'ємом 0,5 л. Розрахувавшись за замовлення в сумі 16,35 грн, взявши чек і решту присіла за столик, після чого до неї підійшли працівники міліції (а.с. 31).

Факт реалізації 30.09.2013 о 15.51 год. товарів на які вказала ОСОБА_5 підтверджується нефіскальним чеком закладу «ІНФОРМАЦІЯ_2 1» згідно рахунку № 677, ім'я продавця ОСОБА_4 (а.с. 36). Неповнолітній вік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується заявою про видачу паспорта (а.с. 32).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання на те, що у розрахунковому документі час покупки зазначений інший, а ніж у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки така розбіжність є незначною, а час зазначений у програмі з якої роздруковано цей чек може не збігатися з реальним часом вчинення правопорушення.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Франківським РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області 01.10.2013 вручено адмістратору позивача ОСОБА_6 запит № 71/19644 про надання матеріалів відеоспостереження, зокрема, камер біля каси закладу громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 33). Проте, доказів надання цих матеріалів, позивачем не надано, що судом розцінюється не на користь позивача, оскільки він маючи реальну можливість надати докази, які б могли спростовувати факт вчинення ним правопорушення, цим правом не скористався.

Що стосується неприйняття до уваги судом першої інстанції до уваги постанови Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 № 458/1613/13-а, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною першою статті 72 КАС України, відрізняється від обставин, що визначені частиною четвертою цієї ж статті.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Водночас особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 72 КАС України, є те, що ця норма стосується тільки вироків суду у кримінальній справі та постанов у справі про адміністративне правопорушення. Проте, постанова Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013 винесена у порядку КАС України, а не в порядку КУпАП, а тому у цій справі застосуваним може бути частина 1, а не частина 4 статті 72 КАС України на яку посилається апелянт.

Разом з тим, передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати, як обов'язкові, висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

Так, з вказаної постанови вбачається, що підставою для скасування постанови адміністративної комісії було те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено дату, час, місце і суть правопорушення, не встановлено особу неповнолітньої та чи є ОСОБА_4 працівником підприємства, не зазначено, який нормативний акт порушено. Крім того суд зазначив, що на час розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення.

Проте, вказані висновки спростовуються наявними у справі доказами, зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення № 222815 зазначено дату, час та місце вчинення правопорушення (30.09.2013 близько 15:45 год., АДРЕСА_1, заклад «ІНФОРМАЦІЯ_2»), суть правопорушення та відповідну норму права (продаж неповнолітньому слабоалкогольного напою пиво «Чернігівське преміям» 0,5л., за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 156 КУпАП), особу правопорушника та його статус (ОСОБА_4 продавець). Згідно рапорту оперуповноваженого ВКМСД Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Шпика І.Є. заклад пред'явив трудову угоду між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 29). Факт трудових відносин позивачем у розглядуваній справі не заперечується. Особу неповнолітньої встановлено на підставі заяви про видачу паспорта, яка містить, зокрема, прізвище, ім'я, по-батькові неповнолітньої, її вік, фото картку (а.с. 32).

Встановлення Турківським районним судом Львівської області факту спливу строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення на вирішення розглядуваної адміністративної справи не впливає.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, досліджені у цій справі докази спростовують обставини встановлені постановою Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2013, а тому такі обставини не можуть свідчити про відсутність в діях позивача ознак правопорушення передбаченого ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 березня 2014 року у справі № 813/900/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 12.06.2015.