Справа № 524/6374/14-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2015 р. м. Київ К/800/4864/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року у справі за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови державного виконавця від 02 липня 2014 року по виконавчому провадженню ВП №43455414 про накладення та стягнення штрафу в розмірі 680 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду даної справи письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надали.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 26 травня 2014 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Ткаченка С.В. на підставі виконавчого листа від 21 травня 2014 року № 524/1274/14-а (виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, де на виконання рішення цього ж суду вирішено, зокрема, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити дії по виплаті ОСОБА_4 пенсії в розмірі, визначеному ст. 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 130% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2014 року; в частині стягнення суми за один місяць допущено негайне виконання постанови суду)було відкрито виконавче провадження ВП № 43455414 та надано строк для самостійного виконання рішення суду. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 29 травня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що за невиконання рішення суду постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Ткаченка С.В. від 02 липня 2014 року на позивача було накладено штраф у розмірі 680 грн.

Позивач виконав постанову суду від 16 травня 2014 року в частині негайного виконання в межах суми платежу за один місяць шляхом здійснення розрахунку та виплати пенсії лише 10 липня 2014 року, тобто після накладення штрафу, про що позивач повідомив відповідача.

11 серпня 2014 року згідно постанови державного виконавця виконавче провадження ВП № 43455414 закінчено у зв'язку із вжиттям вичерпних заходів примусового виконання рішення, яке позивач не оскаржив.

Не погоджуючись із постановою держаного виконавця про накладення штрафу, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV(далі - Закон) та в межах своїх повноважень.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом.

Статтею 11 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно із частинами першої та другої статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. З системного аналізу вказаних положення вбачається, що держаному виконавцю надане право накладати штрафи за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду в частині визначених статтею 89 Закону у визначений строк.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає, що задля реалізації виконання належних повноважень, наданих держаному виконавцю по примусовому виконанню відповідного, в даному разі, рішення суду, йому надано право накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку визначеному Законом.

Так, вбачаючи, що відповідний виконавчий лист, винесений на підставі рішення, місить вимогу зобов'язального характеру, спрямовану судом до негайного виконання в межах відповідної суми, то в даному разі, наведені положення статті 75 Закону вимагають від відповідача, перевіряти виконання відповідного рішення не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Однак дані обставини судами попередніх інстанцій не дослужувались. При цьому, не було належним чином надана правова оцінка відповідної заяви позивача, направленої відповідачу з проханням відкласти провадження виконавчих дій до моменту вирішення судом питання законності відповідного виконавчого листа, за наслідком якого відкрите дане виконавче провадження.

В поєднані із зазначеним, колегія судів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в подібних категоріях спорів, висловленої, зокрема, у постанові від 24.03.2015 року справа № 21-66а15. Де зауважено, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Тому, в поєднанні із відповідними висновками Верховного Суду України, слід встановити наявність відповідних фінансових ресурсів, спрямованих для виплати третій особі сум призначеної пенсії, на що звертав позивач увагу відповідача у своєму листі від 10.07.2014 року, вих. № 4039/11-26 (а.с.13).

Згідно з вимогами статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2015 року у справі за позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення штрафу скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та не підлягає перегляду.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець