Справа № 811/1369/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/11589/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуКіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову та ухвалуКіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2013 Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014
у справі № 811/1369/13-а
за позовомПриватного підприємства «Проф Буд Тех»
ДоКіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби
Провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Проф Буд Тех» звернулось до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.04.2013 за № , № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2013, яким ПП «Проф Буд Тех» збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 362 655,00 грн. за основним платежем та 62 028,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 343 849,03 грн. основного платежу та 58 203,91 грн. штрафних (фінансових) санкцій; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2013, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 335 900,00 грн. за основним платежем та 166 938,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 313 280,00 грн. основного платежу та 155 631,66 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Іта Баніо» за грудень 2011, з ПП «Спецагротех груп» за серпень-жовтень 2011, з ТОВ «Весна» за квітень-липень 2012, з ТОВ «Компанія Тегра» за період з 01.12.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт від 29.03.2013 за № 000041/11-23-22-5/34813457;

- перевіркою встановлено порушення п.138.2, п.138,4 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на суму 362 655 грн., та п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201, пункт 1 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на 335 900 грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

1) № від 10.04.2013, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на 424 680, 00 грн. (з яких: 362 655,00 грн. - основний платіж та 62 028,00 грн. штрафні (фінансові) санкції);

2) № від 10.04.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 502 839 грн. (з яких: 335 900,00грн. - основний платіж та

166 938,00 грн. штрафні (фінансові) санкції).

Позиція контролюючого органу полягає в тому, що позивачем неправомірно сформовано податковий кредит та валові витрати по взаємовідносинах з ТОВ «Іта Баніо», ПП «Спецагротех Груп», ТОВ «Весна», ТОВ «Компанія Тегра», оскільки в останніх відсутні умови для здійснення господарської діяльності, а договори, укладені між ПП «Проф Буд Тех» та його контрагентами, є нікчемними, оскільки вчинені без мети настання реальних правових наслідків.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що поданими позивачем доказами підтверджено факт реального здійснення господарських операцій з його контрагентами, та придбаний товар було використано в господарській діяльності платника податку, а відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суди мотивували своє рішення в цій частині їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між позивачем та ТОВ «Компанія-Тегра» укладено договір поставки №31/05-11, за змістом якого постачальник зобов'язується передати товар покупцю у власність, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Крім того, для виконання будівельних робіт позивачем були укладені договори субпідряду з ТОВ «Компанія Тегра», ПП «Спецагротех-Груп», ТОВ «Іта-Баніо», ТОВ «Весна», за умовами яких останні взяли на себе зобов'язання виконати будівельні роботи. Також, між позивачем (як покупцем) та ТОВ «Весна» (як постачальником) укладено договори поставки, за змістом яких постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору.

Оскільки згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Дослідивши подані позивачем докази (зокрема, первинні документи бухгалтерського обліку, в тому числі, податкові накладні) суди першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог дійшли правильного висновку про те, що позивачем підтверджено правомірність формування валових витрат та податкового кредиту за результатами фактичного здійснення господарських операцій з його контрагентами, які є об'єктом оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість.

При цьому, в частині задоволених позовних вимог судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат, яке б позбавляло позивача права на податковий кредит чи слугувало підставою для зменшення останньому розміру валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентами.

Також, судами встановлено, що роботи за договорами субпідряду, укладеними між позивачем та його контрагентами, здійснювались на виконання договорів підряду, укладених позивачем з ТОВ «АСТІ Знаменський Елеватор», КОБ фонд «Правозахист», Кіровоградською дитячою обласною лікарнею, ТОВ «Луи Дрейфус Комодитиз Україна ЛТД», ТОВ «Вапнярський елеватор», ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «АСТІ Каменський елеватор», Іванківською сільською радою, по яких дані підприємства та установи є замовниками, а позивач - підрядником.

Між тим, податковий орган, звертаючись із даною касаційною скаргою, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій повністю (як в частині задоволення позову, так і в частині відмови у позові). Проте, будь-яких доводів щодо підстав скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови у позові відповідачем у касаційній скарзі не наведено.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний