Справа № 38227/09
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2010 р. справа № 2а-1399/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Католікяна М.О. Мірошниченка М.В.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області на постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2009 року у справі № 2-а-1399/2009 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та про оскарження бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області і здійснення перерахунку та виплати недоплаченої щомісячної суми допомоги «Дітям війни»,

ВСТАНОВИЛА:

28.09.2009р. ОСОБА_1 звернулась до Куйбишевського районного суду Запорізької області до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області з позовом, в якому просила: відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених справ, свобод та інтересів за період з 01.01.2006р. по 31.12.2008р.; визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області щодо не здійснення перерахунку та невиплати позивачу в повному обсязі надбавки до пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 01.01.2006р. по 31.12.2008р.; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 01.01.2006р. по 31.12.2008р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»він має статус дитини війни. Згідно зі ст. 6 вказаного Закону дітям війни виплачується пенсія, або щомісячне грошове утримання з підвищенням на 30% розміру мінімальної пенсії за віком, але відповідач зазначену надбавку до пенсії позивачу у зазначений вище період не нараховував та не виплачував. Така невиплата є протиправною та такою, що суперечить Конституції України та Законам України.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 21.10.2009р. (суддя Мальований В.О.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області щодо невиконання законодавчо визначеного обовязку здійснити за період з 28.09.2008р. по 31.12.2008р. перерахунок надбавки до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зобовязано відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 28.09.2008р. по 31.12.2008р. з врахуванням раніше проведених підвищень до пенсії «Дітям війни»за відповідні періоди. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що керується положеннями ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Судом першої інстанції незаконно поновлено строк. Крім того судом не прийнято до уваги приписи ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також те, що механізм реалізації положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»відсутній. Органами Пенсійного фонду України підвищення пенсій дітям війни виплачується з 01.01.2008р. з урахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №530.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній адміністративній справі є право позивача на отримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які полягають у бездіяльності субєкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» пільг.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006р., набув статусу «дитина війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з норм ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», ст.ст. 21, 22, 87 Бюджетного кодексу України, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області. Як особі, що має статус «дитини війни», позивачу у 2006 та 2007 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в 2008 році вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався в розмірі з урахуванням Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530, а саме: 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з 01.01.2006р. дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» змінено, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту»).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. у справі № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Виходячи з наведених норм, п.2 Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р., в якому міститься розяснення, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, керуючись ч.3 ст.150 Конституції України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з урахуванням приписів ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок, що в період з 28.09.2008р. по 31.12.2008р. позивачу повинно здійснюватись нарахування та виплата щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір мінімальної пенсії за віком, немає.

Відповідно до ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»умови, норми та порядок пенсійного забезпечення передбачаються законами про пенсійне забезпечення. Порядок визначення розмірів пенсійних виплат встановлюється лише цим Законом (ч.2 ст.5 цього Закону).

Посилання відповідача на п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530, яким встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, колегія суддів вважає помилковим.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтями 113, 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України; забезпечує виконання Конституції і законів України; видає постанови і розпорядження виключно в межах своєї компетенції.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розмір підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни», повинен обчислюватись виходячи з прожиткового мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, який встановлено чинним законодавством на кожний бюджетний рік, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в розмірі 30% такого мінімуму.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи відповідача про відсутність коштів на виплату передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»підвищення до пенсії. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Законом України «Про соціальний захист дітей війни»реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «дитини війни».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи обєктивно, повно та всебічно зясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 21.10.2009р. у справі №2-а-1399/2009 - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена відповідно до статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя: Н.А. Бишевська

суддя: М.В. Мірошниченко

суддя: М.О. Католікян