Справа № 872/5719/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" червня 2015 р.справа № 804/20710/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у справі № 804/20710/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати нечинним наказ відповідача від 15 жовтня 2014 року № 928 «Про проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання - ОСОБА_1»; визнати протиправними дії відповідача щодо проведення фактичної перевірки за період з 20 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2014 року згідно наказу від 15 жовтня 2014 року, № 928; визнати нечинним Акт перевірки № 988/04/82/21/ від 24 жовтня 2014 року, що складений відповідачем ; визнати нечинним Лист відповідача від 06 листопада 2014 року № 23713/10/04-82-21-24 "Про направлення рішення"; визнати нечинним Рішення про застосування фінансових санкцій від 06 листопада 2014 року № 000019/04-82-21/, згідно якого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано фінансову санкцію у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що фактична перевірка проводилась з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ані наказ на проведення перевірки, ані акт перевірки не містять підстав для її проведення. Крім того, позивач зазначав про свою незгоду з висновками проведеної перевірки та вважає дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача при призначенні та проведенні були правомірними, факт правопорушення мав місце і штрафні санкції застосовані відповідно до вимог діючого законодавства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність законних підстав у відповідача для проведення фактичної перевірки, а відтак складені на підставі наказу від 15 жовтня 2014 року № 928 - юридичні акти, а саме: Лист « Про направлення рішення» від 6 листопада 2014 року №23713/10/04-82-21-24; Акт від 24 жовтня 2014 року; Акт перевірки № 988/04/82/21/ від 24 жовтня 2014 року; Рішення про застосування фінансових санкцій від 6 листопада 2014 року № 000019/04-82-21/ є протиправними.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст.197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем видано наказ від 15.10.2014 № 928 про проведення фактичної перевірки позивача з питань, щодо наявності ліцензій, патентів та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформленням трудових відносин з працівниками (найманими особами) тривалістю не більше 10 діб за період з 16.10.2014 року по 25.10.2014 року.

Вказаний наказ отриманий позивачем особисто 20.10.2014 року, про що свідчить припис у направленнях на перевірку № 868/210, № 872/210.

24 жовтня 2014 року за результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт фактичної перевірки суб'єкта господарської діяльності ОСОБА_1, а саме, павільйону розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підставі наказу № 928 від 15.10.2014 (а.с. 13). Перевірка проведена в присутності позивача, про що свідчить його підпис на акті перевірки. В ході перевірки виявлено здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії на право такої торгівлі. Акт перевірки зареєстрований в органі Міндоходів за місцем державної реєстрації суб'єкта господарювання 24.10.2014 року за № 988/04/82/21/. (а.с. 11).

На підставі акту перевірки відповідачем прийняте рішення від 06.11.2014 року № 000019/04/82/21/, яким до позивача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії на суму 17000 грн.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на органи державної податкової служби, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених абзацом першим пункту 81.1 статті 81, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

За приписами п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами органу державної податкової служби у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 80.4. статті 80 ПК України передбачено, що перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами органів державної податкової служби на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Результати фактичної перевірки оформляються актом (довідкою) у порядку, визначеному п. 86.5 ПК України - акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніш наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем дотримані всі законодавчо встановлені умови для проведення фактичної перевірки.

Рішення про проведення фактичної перевірки позивача прийняте податковим органом у спосіб, визначений законом, а саме: шляхом прийняття відповідного наказу. До початку перевірки означений наказ та направлення на перевірку вручені позивачу. Посадових осіб відповідача допущено до перевірки, в результаті перевірки складений та підписаний відповідний акт перевірки.

Колегія суддів також зазначає, що акт перевірки та лист про направлення позивачу рішення про застосування фінансових санкцій не є нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії, самі по собі ці документи не тягнуть за собою будь-яких негативних наслідків для позивача, а лише фіксують певні обставини, встановлені (здійснені) податковим органом, у зв'язку з чим вимоги щодо визнання їх нечинними не є належним способом захисту в сенсі статті 162 КАС України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Крім того, доводи апелянта щодо відсутності реєстрації акту перевірки є безпідставними, оскільки, як зазначалось вище, вказаний акт зареєстрований в органі Міндоходів за місцем державної реєстрації суб'єкта господарювання 24.10.2014 року за № 988/04/82/21/. Вказане фактично підтверджується і самим апелянтом, яким як в позові, так і в апеляційній скарзі зазначені номер та дата акту перевірки.

Щодо порушень, виявлених в ході перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювалась реалізація алкогольної продукції без наявності ліцензії, а саме позивачем реалізовано пляшку слабоалкогольного напою «Джин тонік» без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. В павільйоні за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу, на момент перевірки знаходились 87 пляшок алкогольних напоїв на загальну суму - 2587,8 грн., що підтверджено додатками до акту перевірки, яким визначено алкогольні напої та їх вартість, що знаходились в реалізації.

Колегія суддів зазначає, що ні в позові, ні в апеляційній скарзі позивачем вказані фактичні обставини виявленого правопорушення не оспорюються.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року № 481/95-ВР ( далі - Закону № 481/95-ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що дійсної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюном у позивача на час проведення перевірки не було.

Частинами четвертою і п'ятою ст. 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Згідно із абзацом 5 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок стосовно правомірності винесеного відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій на суму 17000 грн.

При цьому посилання суду першої інстанції на Закон України «Про державну податкову службу», який на час вчинення правопорушення вже втратив чинність, є формальним порушенням і не має правового значення для правильного вирішення спору, оскільки спірні відносини вказаним Законом не регулювались.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 184, 195, 197, 200, 211, 212, 254 КАС України,суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року у справі № 804/20710/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко