Справа № 2а-4325/12/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ К/9991/55844/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012 по справі №2а-4325/12/2670 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2012 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.12.2011 № та від 19.12.2011 №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2012 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10.09.2012 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 11.09.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012, залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2012.

В обґрунтування своїх вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 №746/99, статті 306 Господарського кодексу України, статті 929 Цивільного кодексу України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.09.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб за період з 01.10.2008 по 31.12.2010 у розмірі 95505,00грн..; пункт 9.4 статті 9, підпункт 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 263444,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби акт від 06.12.2011 №687-17-3- та прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.12.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 263444,00грн. та штрафних санкцій у розмірі 65861,00грн.; від 19.12.2011 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності у розмірі 95505,00грн.

За результатами адміністративного оскарження зазначених рішень Державною податковою службою у місті Києві було залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 19.12.2011 № та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2011 № в частині грошового зобов'язання по податку на додану вартість за штрафними санкціями у сумі 8590,25грн.

Відповідно до статті 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується в тому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), вважається сума фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку у звітному податковому періоді.

Та обставина, що частина коштів, отриманих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підлягала перерахуванню третім особам на виконання договорів транспортного експедирування, не є підставою для невизнання її виручкою від надання послуг.

Згідно зі статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Таким чином, позивач, отримавши на розрахунковий рахунок суму, яка перевищує встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» розмір виручки повинен був перейти на загальну систему оподаткування та сплачувати податкові зобов'язання.

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, врегульованих, зокрема Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Законом України «Про податок на додану вартість» з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України «Про систему оподаткування».

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2008 року обсяг виручки позивача досяг 785418,07грн., що перевищує встановлений Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства» розмір виручки.

Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, перевищивши встановлений розмір виручки у 500тис.грн., не мав права перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Згідно частини другої статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до пункту 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу декларації за наслідками кожного звітного кварталу, а також звітного року у строки, визначені законом. В декларації зазначаються загальні суми одержаного доходу, витрат i сплаченого податку за звітний рік або інший період, за який здійснюється оподаткування (оподатковуваний період).

З матеріалів справи вбачається, що з моменту перевищення виручки у розмірі 500тис.грн.. (з 01.10.2008 по 31.12.2010) позивачем отримано валовий дохід у розмірі 6204252,12грн.

Окрім того, за наслідками перевірки було визначено обсяг витрат позивача за період з 01.10.2008 по 31.12.2010 у розмірі 5567553,17грн.

Таким чином, з урахуванням загального розміру валових витрат фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було занижено податок з доходів фізичних осіб за відповідний період на суму 95505,00грн.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000,00грн. (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, у зв'язку з перевищенням обсягу виручки у 4 кварталі 2008 року та з врахуванням положень підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» зобов'язаний був зареєструватися платником податку на додану вартість з січня 2009 року.

Згідно пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 цього Закону об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 6.1 статті 6 вказаного Закону визначено, що об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 Закону, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 зазначеного Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

З матеріалів справи вбачається, що в періоді коли позивач підлягав обов'язковій реєстрації платником ПДВ, з відповідним нарахуванням податкових зобов'язань з ПДВ, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було занижено податок на суму 263444,00грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012 по справі №2а-4325/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв