Справа № 2-а-78/11
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-78/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.06.2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

при секретарі Воробей В.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Смоляк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниця справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 про зменшення розміру позовних вимог по справі № 2-а-78/11 прийняти до провадження та розглядати адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області, про перерахунок пенсії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом другої групи, має захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має першу категорію та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Вінницькій області. 27 липня 2010 року він звертався до Головного управління Пенсійного фонду України щодо того, щоб нарахування його основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, проводилось згідно ст.ст.49, 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України за № 523 від 30.05.1997 року «Про затвердження нового порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи», а нарахування на виплату його основної державної пенсії по Закону України № 2262-XII від 09.04.1992 року зупинити. Проте, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області неправомірно відмовляє йому в перерахунку основної та додаткової пенсій згідно ст.ст.50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів.

Провадження в справі було відкрито в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст.99 КАС України, тобто за шість місяців до дати подання позову до суду.

Ухвалою суду від 18.11.2010 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області.

Під час розгляду справи по суті позивачем 27.05.2015 року було подано заяву про уточнення та зменшення позовних вимог. Також в поданій заяві позивач ОСОБА_3 змінив процесуальний статус Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі з відповідача на третю особу, так як має вимоги лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позов підтримав при обставинах вказаних у позові, просив їх задовольнити. Крім того, суду пояснив, що позивач ОСОБА_3 є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи та являється інвалідом другої групи. Позивач перебуває на пенсійному забезпеченні в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує два види пенсії: основну - як особа, прирівняна до військових пенсіонерів, додаткову - як чорнобилець, тобто позивач отримує пенсії по різних законах. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не в повному обсязі виплачувало йому додаткову пенсію, тобто згідно ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а виплачувало відповідно до постанов КМУ № 836, № 530, № 654, що є неправомірним. В зв`язку з цим позивач 10.08.2010 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зробити йому перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також просив, щоб основну пенсію йому виплачували відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідачем було безпідставно відмовлено ОСОБА_3, так як позивач не переходив на новий вид пенсії, а він вже отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в меншому розмірі. Жодним нормативним актом не визначено заборону отримувати пенсію як чорнобилець в Головному управлінні Пенсійного фонду України. Крім того, діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. Завдання моральної шкоди підтверджується тим, що позивач під час розгляду даної справи був госпіталізований до лікарні, лікувався тривалий час, в нього був нервовий стрес, підвищений артеріальний тиск, він вимушений був лікуватися в санаторії.

В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за довіреністю ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення позову та суду пояснив, що позивач з 2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, пенсія йому нараховується відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби». На даний час позивач отримує основну пенсію - військову, а додаткову - як чорнобилець. Позивач хоче отримувати дві основні пенсії, що не передбачено законодавством. Позивач з 01.10.2012 року по сьогоднішній день перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а з 01.02.2011 року по 30.09.2012 року перебував в Управлінні Пенсійного фонду в Вінницькому районі. Положенням про Головні управління Пенсійного фонду визначено, що Головні управління здійснюють виплату пенсії лише військовослужбовцям. Також просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, так як такі вимоги необгрунтовані та нічим не підтверджені.

Представник третьої особи Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області в судове засіданя не з`явився. Попередньо було подано представником за довіреністю Стратович С.В. заяву про розгляд справи у відсутність представника Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області, так як вимоги до Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області відсутні. Крім того, попередньо через канцелярію суду надійшли заперечення на позовну заяві від Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області, в яких зазначено, що позивач на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію як інвалід 2 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка призначена йому на підставі поданої ним заяви. Крім того, відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на додаткову пенсію у встановлених цим Законом розмірах, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році. Додаткова пенсія виплачується понад розміри основної державної пенсії та не є основним видом пенсії. В разі, якщо у особи є право на додаткову пенсію відповідно до ст.49 зазначеного Закону, особа її отримує незалежно від того, який вид пенсії їй призначено. Позивач обрав вид пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». На обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Вінницькому районі позивач перебував в період з 01.02.2011 року по 30.09.2012 року. Згідно поданої ним заяви з 01.02.2011 року йому була призначена пенсія по 2 групі інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В зв"язку із тим, що основна пенсія, яку ОСОБА_3 отримував в управлінні Пенсійного фонду України в Вінницькому районі відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», була значно менша, ніж розмір пенсії, який він отримував, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області як військовослужбовець, з 01.10.2012 року ОСОБА_3 знову подав заяву про призначення йому пенсії відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в Головному управлінні. На сьогоднішній день позивач отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та додаткову пенсію відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку він має право. Чинне пенсійне законодавство забороняє платити два різних види пенсії одній особі одночасно. Тому, перебуваючи на обліку в Головному управлінні, позивач може отримувати той вид пенсійного забезпечення, який здійснюють виключно Головні управління (це пенсійне забезпечення військовослужбовців, МВД, СБУ, тобто силових структур). Позивач сам обрав вид пенсійного забезпечення, звернувшись до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою. Просять відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами справи доведено та не заперечується сторонами, що позивач є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом другої групи, перебуває на пенсійному забезпеченні у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності.

Згідно ст.46 ч.1 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно-забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так як вказані норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були чинні в період, що є предметом розгляду, при цьому закон має вищу юридичну силу, а тому, не дивлячись на існуючі постанови уряду, застосуванню підлягають норми закону, в зв'язку з чим пенсія позивача підлягає відповідному перерахунку з доплатою невиплаченої раніше пенсії.

Ні Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ні Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не перебачено обмеження права особи-інваліда, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, на отримання визначеного законом мінімального розміру пенсії та не передбачено обмеження такої можливість в залежності від органу Пенсійного фонду України, в якому перебуває на обліку пенсіонер. При цьому таке обмеження суперечило б ст.24 Конституції України.

Позиція відповідача, що військові пенсіонери та інші особи, які перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, не мають права на застосування щодо них вимог ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а таке право мають лише особи, які перебувають на обліку в районних управліннях Пенсійного фонду України, є безпідставною, тим більше з огляду на те, що позивач не звертається до Головного управління ПФ України у Вінницькій області з вимогою про призначення йому двох видів пенсій, а лише вказує на недоплату йому мінімальної пенсії, встановленої законом, а також вказує на те, що він вже отримує в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області додаткову пенсію як чорнобилець, тому бажає отримувати і основну пенсію як чорнобилець.

Вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин, положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановленого іншого, крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Також суд приходить до висновку, що законом не встановлюється ані строковість, ані обмеження у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватися, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Отже, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки б це обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна виплачуватися постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

В зв`язку з вищевикладеним вимоги позивача про визнання неправомірною відмову про перерахунок існуючої пенсії та зобов'язання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до вчинення відповідних дій по перерахунку пенсії в межах встановленого строку звернення до суду з даними вимогами є законними та підлягають задоволенню.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 даної статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року).

Представник позивача в судовому засіданні стверджує, що позивачу неправомірними діями відповідача було завдано моральної шкоди, яка виразилася у нервових потрясіннях позивача, стресах, підвищеному артеріальному тиску, в зв`язку з чим він вимушений був неодноразово проходити лікування. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в 10000 грн.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належного обґрунтування вказаного розміру моральної шкоди. Водночас, з урахуванням того, що позивач змушений вживати додаткових заходів для відновлення своїх порушених прав, звертатися до суду, тривалість розгляду справи в судах, з врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині частково, в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 19, 22, 24, 46 Конституції України, ст.ст.49, 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.4, 6-12, 71, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_3 згідно ст.ст. 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок основної пенсії ОСОБА_3, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 13.04.2010 року щомісячно.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_3 різницю між нарахованою та раніше отриманою сумою пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області обраховувати пенсію ОСОБА_3 відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з наступним її перерахунком згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Постанову в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскарженою до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська