Справа № 813/1811/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року Справа № 813/1811/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представника позивача Романіва О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» в особі Філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Величка Андрія Степановича, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта", в особі Філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба", звернувся з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Величка Андрія Степановича, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, в якому просить:

- визнати протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 17296762 від 18.11.14р.;

- зобов'язати зареєструвати право власності на будівлю ресторану, що розташований у м.Львові по вул.Липинського, буд.12.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішення від 18.11.14р. № 17296762 про відмову у державній реєстрації прав власності на будівлю ресторану, що розташований у м.Львові по вул.Липинського, буд.12. за Публічним акціонерним товариством «Укртранснафта» є протиправним, оскільки уповноваженою особою ПАТ "Укртранснафта" було подано заяву про державну реєстрацію права власності на будівлю ресторану та всі документи, які відповідали вимогам ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однак, відповідачем не здійснено реєстрацію права власності. Позивач зазначає, що будівля ресторану є його власністю, оскільки майно входить до статутного фонду та знаходиться на балансі позивача. З цих підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили. Відповідач-2 надіслав на адресу суду письмові заперечення, зміст яких полягає в наступному.

Законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не передбачено автоматичного перенесення даних з реєстрів у яких з 2013 року здійснювалась реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до законодавства державна реєстрація прав проводиться на підставі поданих заявником документів та у відповідності до них після встановлення державним реєстратором відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Оскільки державним реєстратором було встановлено невідповідність заявлених прав та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. З урахуванням викладеного просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Публічне акціонерне товариство "Укртранснафта", в особі Філії "Магістральні нафтопроводи "Дружба" звернулось з заявою та відповідними документами до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на будівлю А2-2 розташовану за адресою: Львівська область, м.Львів, вул.Липинського В., будинок 12.

18.11.14р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Величко Андрієм Степановичем прийнято Рішення № 17296762 про відмову у державній реєстрації права власності на будівлю під літерою А2-2 площею 1 852, 3 кв.м. розташовану за адресою: м.Львів, вул.Липинського, будинок 12.

Підставою для прийняття державним реєстратором рішення № 0 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень стало те, що з заявою звернулася неналежна особа. Згідно з поданими документами, а саме: свідоцтвом від 15.05.05р., яке видане Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10071867 від 13.03.06р., який виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" будівля адміністративного корпусу під літерою "А2-2", яка знаходиться за адресою: вул.Липинського, 12 у м.Львові перебуває в повному господарському віданні Відкритого акціонерного товариства "УКРТРАНСНАФТА" (форма власності державна). Тому, державний реєстратор дійшов висновку про відсутність правових підстав для реєстрації права приватної власності на вказаний об'єкт за Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСНАФТА".

Не погоджуючись прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір у даній адміністративній справі, суд виходив з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №868 від 17.10.13р., документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, та/або рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном.

Відповідно до ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Згідно з ч.2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З наявного у справі свідоцтва про право власності на будівлю від 15.06.05р., виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради судом встановлено, що будівля, яка знаходиться за адресою: вул.Липинського, 12 у м.Львові перебуває в повному господарському віданні Відкритого акціонерного товариства "УКРТРАНСНАФТА" на праві державної власності. Таким чином, державним реєстратором правомірно встановлено невідповідність заявлених прав з вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених Господарським кодексом України (надалі - ГК України) та іншими законами (ст. 136 ГК України).

Частиною 5 ст. 22 ГК України передбачено, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що право господарського відання покладено в основу створення суб'єктів господарювання державного сектора економіки, і за таких умов майно не передається у власність суб'єкта господарювання, а лише надається йому для здійснення його статутної діяльності. Право господарського відання є похідним правом і реєструються таке право після проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт нерухомого майна.

Суд критично оцінює доводи позивача з приводу відсутності в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності виробничо-лабораторного (адміністративного) корпусу (в т.ч. будівлі ресторану) по вул. Липинського, 12 у м.Львові, оскільки листом Фонду Державного майна України від 23.07.14р. № 10-15/9661 позивача повідомлено, що відомості щодо майна, яке увійшло до статутного капіталу господарського товариства не надаються. Інформація щодо відсутності майна в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності у даному листі відсутня.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам позивач не надав суду належних, необхідних та достатніх доказів щодо неправомірності поведінки відповідача. Натомість відповідачем належно, з врахуванням положень законодавства України, обґрунтовано правомірність дій державного реєстратора при прийнятті оскаржуваного рішення.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що дії та рішення державного реєстратора узгоджуються з критеріями поведінки суб'єкта владних повноважень, встановленим ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.