Справа № 700/1365/14-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/6318/15

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І., Швеця В.В.,

розглянувши в касаційному порядку в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Лисянському районі Черкаської області (далі - УПФ) до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області (далі - УДВС), третя особа - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення штрафу за касаційною скаргою представника УПФ на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС, допущені при винесенні постанови про накладення штрафу від 2 грудня 2014 року та скасувати зазначене рішення.

Посилався на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки судове рішення в повному обсязі не виконується з поважних причин, а саме відсутності державного фінансування на соціальні виплати.

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 12 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС, допущені при винесенні рішення про накладення штрафу та скасовано постанову від 2 грудня 2014 року ВП №40732950 про накладення на УПФ штрафу в розмірі 1360 грн.

Київський апеляційний адміністративний суд рішенням від 28 січня 2015 року зазначену постанову районного суду скасував і ухвалив нову про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що УПФ вчинило всі можливі заходи направлені на виконання рішення суду.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного

Як установлено судами попередніх інстанцій, 2 грудня 2014 року відповідачем винесено постанову, яка є предметом оскарження, про накладення штрафу.

Підставою до прийняття зазначеної постанови, стало повторне невиконання рішення Лисянського районного суду Черкаської області, згідно якого видано виконавчий лист № 2а-6758,2011 від 30.10.2013 року про зобов'язання УПФ за період 25 січня 2011 року по 22 липня 2011 року здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком до основної пенсії та щомісячної додаткової пенсії в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, згідно вимог статей 50, 54, Закону України від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230-96/ВР з урахуванням положень частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням раніше отриманих виплат. Постанову допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із незаконності постанови, оскільки відповідачем при прийнятті рішення не в повній мірі з'ясовано наявність поважних причин невиконання судового рішення.

Апеляційний суд прийшов до висновку про законність постанови, оскільки позивачем не доведено поважності причин невиконання рішення суду в повному обсязі.

З висновком апеляційного суду погодиться неможливо, так як він не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Згідно із частинами першою та другою статті 75 цього Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (частина друга статті 89 цього Закону ).

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (далі - Положення, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Отже, невиконання судового рішення УПФ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 березня 2015 року (Справа № 21-66а15), яка відповідно до статті 244-2 КАС України, є обов'язковою до виконання.

Судами установлено, УПФ поінформовано державну виконавчу службу про те, що на виконання рішення суду проведено перерахунок доплати до пенсії і додаткової пенсії за період з 25.01.2011 року по 24.02.2011 року, проте виплати здійснити неможливо, оскільки фінансування на виплату пенсії проводиться централізовано згідно з потребою, яка опрацьовується управління, інших наявних коштів, які б могли бути спрямовані відповідачем на виконання рішень суду, немає.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Оскільки у позивача були поважні причини невиконання судового рішення, то постанова про накладення штрафу у розмірі 1360 грн. є передчасною.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому відповідно до статті 226 КАС України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню та залишенню в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лисянському районі Черкаської області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року скасувати, а постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 12 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

В.В. Швець