Справа № 2а-6353/11/2170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Київ К/9991/59458/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Костенка М.І.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року

у справі № 2-а-6353/11/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Георесурси»

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Георесурси» (далі - ТОВ «Георесурси»; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 16 грудня 2011 року та № від 16 грудня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Георесурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої складено акт № 4344/23-5/31390456 від 30 листопада 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 2 734 461,00 грн. (2 230 686,00 грн. - основний платіж, 503 775,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 573 837,00 грн. (473 736,00 грн. - основний платіж, 100 101,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), пунктів 1.4, 1.7 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пункту 138.3 статті 138, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на: невідображення в складі інших доходів суми кредиторської заборгованості в загальному розмірі 1 810 480,00 грн. перед Приватним підприємством «Дім послуг Центуріон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камбио», яка обліковувалась на рахунку 631 «розрахунки з постачальниками і підрядниками» у бухгалтерському обліку станом на 01 липня 2009 року при попередній перевірці та була відсутня на ту ж дату при проведенні даної перевірки, а також нездійснення одночасного зменшення валових витрат на суму в розмірі 1 508 733,00 грн.; незменшення валових витрат на суму в розмірі 1 836 158,00 грн. внаслідок списання безнадійної заборгованості у розмірі 2 203 390,00 грн. перед Приватним підприємством «Одеська технопромислова група», Приватним підприємством «Одеська будівельна компанія» та Приватним підприємством «Реалорт»; невключення до складу валового доходу суми кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпоставка-XXI» у розмірі 87 000,00 грн., яке припинене 29 червня 2010 року у зв'язку з визнанням банкрутом, та нездійснення одночасного зменшення валових витрат на суму в розмірі 72 500,00 грн. (вартість оприбуткованого товару); непроведення коригування валових витрат на суму в розмірі 1 313 400,00 грн. з вартості списаної готової продукції, що призвело до заниження показника рядка 05.2 «Самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів» за три квартали 2009 року на вказану суму; подвійне врахування витрат у розмірі 204 882,00 грн., а саме - у складі залишків готової продукції, які вже віднесено до валових витрат у першому кварталі 2011 року як нематеріальні витрати; протиправне формування даних податкового обліку при придбанні підрядних робіт у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Пак ЛТД» за нікчемним правочином; безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіса-інвест» підрядних робіт, з огляду на непідтвердження сформованого позивачем податкового кредиту податковими зобов'язаннями контрагента.

Пунктами 3, 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984, (далі Порядок) визначено, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пункту 5.2 розділу ІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Однак, як з'ясовано судами, в розглядуваній ситуації під час проведення перевірки контролюючим органом не встановлено бухгалтерських записів щодо списання позивачем заборгованості перед ПП «Дім послуг Центуріон» та ТОВ «Камбио», а також суми в розмірі 1 313 400,00 грн., тобто списання даних сум не є достовірно встановленим фактом, а є припущенням посадових осіб податкового органу, яке здійснене не на підставі первинних бухгалтерських та податкових документів, бухгалтерських проводок, а на підставі розбіжностей попередньої перевірки з даними оборотно-сальдових відомостей товариства.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з доводами судових інстанцій про те, що незбільшення позивачем валового доходу на суму в розмірі 87 000,00 грн. у другому кварталі 2010 року не є податковим порушенням.

Так, згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94-ВР валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України «Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Пунктом 1.23 статті 1 Закону № 334/94-ВР визначено, що безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Згідно із статтею 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що сума заборгованості платника податку перед іншою особою (кредиторська заборгованість) включається до складу валового доходу платника, якщо відпали передбачені законом підстави для стягнення такої заборгованості, у зв'язку з чим товари (роботи, послуги), з придбанням яких у платника податку виникла кредиторська заборгованість, фактично отримані ним безоплатно.

Даний факт має місце в усіх випадках, коли стягнення кредиторської заборгованості з платника податку виключається, зокрема, у випадку припинення юридичної особи-кредитора.

У спірній ситуації податковим органом під час проведення перевірки з'ясовано, що станом на 01 липня 2011 року у позивача обліковується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Укрпоставка-XXI» в розмірі 87 000,00 грн. за отриманий, але не оплачений дизельний двигун.

В свою чергу, 29 червня 2010 року скасовано держану реєстрацію контрагента ТОВ «Георесурси», а відтак з указаної дати поставлений ним товар вважається для позивача таким, що наданий безоплатно, а отже товариство було зобов'язане збільшити на його вартість суму валового доходу в тому податковому періоді, в якому відбулась ліквідація контрагента.

Водночас судові інстанції цілком обґрунтовано не погодились з доводами відповідача про необхідність зменшення в розглядуваному випадку позивачем валових витрат на вартість оприбуткованих товарів та послуг, отриманих від ПП «Дім послуг Центуріон», ТОВ «Камбио», ПП «Одеська технопромислова група», ПП «Одеська будівельна компанія», ПП «Реалорт», ТОВ «Укрпоставка-XXI», оскільки чинне на час виникнення спірних правовідносин податкове законодавство не містить застережень щодо обов'язку платника податку за наведених обставин здійснювати будь-яке коригування у бік зменшення валових витрат.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні умови формування податкового кредиту з податку на додану вартість встановлюються і пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на формування даних податкового обліку є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, реальний характер господарських операцій з придбання позивачем підрядних робіт у ТОВ «Агро Пак ЛТД» та ТОВ «Тіса-інвест» підтверджується належним чином складеними актами приймання виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-2в, довідками про вартість виконаних підрядних робіт типової форми № КБ-3, договірними цінами, підсумковими відомостями ресурсів, локальними кошторисами, податковими накладними, платіжними дорученнями, актами заліку зустрічних однорідних вимог.

Контролюючим органом, крім того, не спростовано, що понесені товариством витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

За наведених обставин, а також з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в спірній ситуації правових підстав для виключення з податкового обліку сформованих позивачем за здійсненими із вказаними контрагентами господарськими операціями даних слід визнати правильним.

Щодо порушення ТОВ «Георесурси» вимог пункту 138.3 статті 138 ПК України, то суди попередніх інстанцій, констатуючи правильність висновку податкового органу про помилкове подвійне включення товариством до складу витрат суми в розмірі 204 882,00 грн., виходили з неможливості визнання недійсним акту індивідуальної дії в частині.

З такою позицією колегія суддів погодитись не може, позаяк суд не позбавлений можливості розмежувати правомірно збільшену суму грошового зобов'язання, від тієї, що збільшена протиправно та, як наслідок, частково скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

З урахуванням викладеного, рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2012 року.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року змінити в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 грудня 2011 року в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Георесурси» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 86 091,00 грн., в тому числі 68 873,00 грн. за основним платежем та 17 218,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Костенко М.І.

Маринчак Н.Є.