Справа № 2а-9957/12/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року письмове провадження № 2а-9957/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кобилянського К.М., Кузьменка В.А., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства закордонних справ України

про визнання незаконними та скасування наказів

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просила:

- визнати відкликання ОСОБА_1 з довгострокового відрядження незаконним;

- визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним;

- визнати накази № 3169-ос від 16.12.2010 року та № 69-ос від 19.01.2011 року про звільнення ОСОБА_1 незаконними та скасувати їх;

- зобов'язати Відповідача працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді радника в штаті Міністерства закордонних справ України з присвоєнням відповідного дипломатичного рангу;

- визнати період часу від дати незаконного звільнення до дати прийняття рішення по справі - вимушеним прогулом;

- стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за вимушений прогул в сумі 537 255 грн. 37 коп.;

- зобов'язати Відповідача зарахувати час вимушеного прогулу до дипломатичного стажу.

- зобов'язати Відповідача оформити ОСОБА_1 у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- скерувати ОСОБА_1 для роботи на посаді радника Посольства України в Канаді у довгострокове відрядження після виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2012 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2014 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2012 року у справі № 2а-9957/12/2670, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд вищої інстанції дійшов висновків, що поняття, зміст і характер строкового трудового договору, визначені КЗпП України, відрізняється від характеру роботи працівника дипломатичної служби відповідно до Закону № 2728-III, яка включає можливість довгострокового відрядження, по завершенню якого такому працівнику гарантується надання попередньої посади, а в разі неможливості цього - рівноцінна їй посада в системі органів дипломатичної служби.

Вказав, що суди помилково вважали, що з позивачем укладено строковий трудовий договір, оскільки він не пов'язаний з виконанням певної роботи в обумовлений строк, фактично позивач є працівником, який займає штатну дипломатичну посаду на постійній основі, що перебувала у довгостроковому відрядженні на підставі статті 21 Закону № 2728-III. Звільнення позивача відбулося не на підставі норм Закону 2728-III, а у зв'язку із завершенням довгострокового закордонного відрядження, що не передбачено ні цим Законом, а ні нормами законодавства про працю. Тому за нормами чинного законодавства підстав для припинення дипломатичної служби позивача не було.

Під час нового розгляду справи представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просить суд:

- визнати звільнення ОСОБА_1 оформлене наказами № 3169-ос від 16.12.2010 року та № 69-ос від 19.01.2011 року незаконним а накази протиправними та скасувати їх;

- зобов'язати Відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі шляхом призначення на посаду заступника начальника управління економічного співробітництва Міністерства закордонних справ України з присвоєнням дипломатичного рангу - радника першого класу.

- стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за вимушений прогул в сумі 83 840,81 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 втрачену вигоду у розмірі 507 285,34 грн.

- зобов'язати Відповідача після поновлення на роботі, відрядити ОСОБА_1 у довгострокове відрядження для роботи на посаді радника з економічних питань Посольства України в Канаді.

У судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у них.

Розглянувши у порядку письмового провадження подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до Положення про торговельно-економічну місію у складі закордонної дипломатичної установи України затвердженого Указом Президента України від 30.04.1994, № 200/94 (чинне на момент виникнення спірних правовідносин) Торговельно-економічна місія у складі закордонної дипломатичної установи України представляє та захищає у державі перебування інтереси України у галузі зовнішньоекономічної діяльності.

Торговельно-економічна місія підпорядковується главі закордонної дипломатичної установи України, який здійснює контроль за її роботою.

Міністерство економіки України організовує роботу торговельно-економічної місії у державі перебування відповідно до пунктів 4 - 5 цього Положення.

Торговельно-економічна місія у своїй діяльності керується міжнародними договорами України, Конституцією і законами України, іншими актами законодавства України, цим Положенням, а також вказівками Міністерства економіки України, Міністерства закордонних справ України, а в частині реалізації завдань щодо захисту економічних інтересів України у сфері оподаткування - вказівками Державної податкової адміністрації України.

Наказом Міністра економіки України від 08 травня 2008 року № 100-м ОСОБА_1 призначена на час довготермінового відрядження з 01 липня 2008 року на посаду заступника керівника торговельно-економічної місії Посольства України в Канаді при Генеральному консульстві в м. Торонто.

Наказом Міністра закордонних справ України від 01 липня 2008 року № 1066-ос ОСОБА_1 призначена з 09 вересня 2008 року на посаду заступника керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді при Генеральному консульстві в Торонто на час довготермінового відрядження.

Наказом Міністра економіки України від 02 вересня 2009 року № 186-м, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 908-р, ОСОБА_1 вважалась такою, що переведена на посаду керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді на час довготермінового відрядження з 01 жовтня 2009 року.

Наказом Міністра закордонних справ України від 18 вересня 2009 року № 2256-ос ОСОБА_1 відряджена з 01 жовтня 2009 року до Посольства України в Канаді за маршрутом Торонто-Оттава на час довготермінового відрядження.

Таким чином позивачка знаходилась в правовідносинах публічної служби з Міністерством економіки України.

Указом Президента України «Про деякі питання представництва економічних інтересів України за кордоном» від 08 квітня 2010 року № 522/2010, з метою забезпечення цілісності та узгодженого проведення зовнішньополітичного курсу України, вдосконалення механізму захисту за кордоном інтересів держави в економічній сфері, подальшого розвитку економічних зв'язків з іноземними державами і міжнародними організаціями та відповідно до пункту 3 частини 1 статті 106 Конституції України, Міністерству закордонних справ України доручено забезпечити утворення у складі дипломатичних представництв України за кордоном відділів з економічних питань у межах визначеної в установленому порядку граничної чисельності працівників закордонних дипломатичних установ. У зв'язку з цим ліквідувати торговельно-економічні місії у складі закордонних дипломатичних установ України.

На виконання зазначеного Указу Президента України, відповідач звернувся до Міністра економіки України (вих. № 201/14-913/2-2277 від 16 липня 2010 року) з проханням звільнити шляхом переведення до Міністерства закордонних справ України на час довготермінового відрядження працівників торговельно-економічних місій у складі закордонних дипломатичних установ України, зокрема, і ОСОБА_1 Посада, на яку пропонувалось перевести позивача - радник.

Листом Міністерства закордонних справ України від 20 липня 2010 року № 201/10-020-2339 «Щодо практичної реалізації Указу Президента України від 08 квітня 2010 року № 522» керівникам закордонних дипломатичних установ України доручено довести до працівників торговельно-економічних місій вказану інформацію та забезпечити до 23 липня 2010 року направлення до Міністерства закордонних справ України заяв працівників, в тому числі і ОСОБА_1, про їх призначення шляхом переведення до Міністерства закордонних справ України на час довготермінового відрядження.

У зв'язку з переведенням на іншу роботу 22 липня 2010 року позивач подала на ім'я Прем'єр-міністра України заяву про звільнення з посади керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 1536-р ОСОБА_1 звільнено з посади керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді.

Наказом Міністра економіки України від 10 серпня 2010 року № 219-м, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 1536-р, ОСОБА_1 вважалась звільненою з 16 серпня 2010 року з посади керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді за переведенням для подальшої роботи в Міністерстві закордонних справ України.

У зв'язку з тим, що призначення на посаду радника, яка була запропонована позивачу при переведенні до Міністерства закордонних справ України, здійснюється за погодженням Президентом України, наказом Міністра закордонних справ України від 29 липня 2010 року ОСОБА_1 призначено в.о. керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді з 17 серпня 2010 року на час довготермінового відрядження.

Листом від 11 серпня 2010 року № 201/11-913/1-2741 «Щодо погодження кандидатур для призначення на посаду заступника Постійного представника України, радників-посланників та радників закордонних дипломатичних установ України» Міністерство закордонних справ України зверталось до Президента України за погодженням кандидатур для призначення на посади заступника Постійного представника України, радників-посланників та радників закордонних дипломатичних установ України, в тому числі, за погодженням кандидатури ОСОБА_1 для призначення на посаду радника Посольства України в Канаді.

Супровідним листом Адміністрації Президента України від 27 вересня 2010 року № 02-01/1983 подання на ОСОБА_1 та деяких інших кандидатів повернуто відповідачу, тобто кандидатура позивача для призначення на посаду радника Посольства України в Канаді погоджена не була.

Будь-яких дій з метою повторного звернення до Президента за погодженням для призначення позивачки на посаду кадровий орган Міністерства закордонних справ України не здійснив.

12 жовтня 2010 року відповідачем направлено Надзвичайному і Повноважному Послу України в Канаді лист № 201/6144-914-3622 про завершення довготермінового закордонного відрядження в.о. керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді ОСОБА_1 та її повернення в Україну до кінця жовтня 2010 року.

Наказом Міністра закордонних справ України від 04 листопада 2010 року № 2707-oc ОСОБА_1 відкликана в Україну 02 листопада 2010 року у зв'язку із закінченням довготермінового відрядження. Після повернення в Україну їй була надана щорічна відпустка з 03 листопада 2010 року.

Наказом Міністра закордонних справ України від 16 грудня 2010 року № 3196-oc «Про відпустку та звільнення ОСОБА_1.» позивачу надана відпустка за відпрацьований в Посольстві час на 51 календарний день з 03 листопада 2010 року по 23 грудня 2010 року та звільнено із займаної посади з 23 грудня 2010 року у зв'язку із завершенням закордонного відрядження. Про необхідність ознайомлення з відповідним наказом про звільнення та отримання трудової книжки, відповідач надсилав позивачу лист від 23 грудня 2010 року № 201/36-091-4516.

У зв'язку з пред'явленням позивачем листка непрацездатності серії АБР № 037877 від 30 листопада 2010 року, що підтверджує її перебування на лікарняному під час щорічної відпустки, наказом Міністра закордонних справ України від 10 січня 2011 року № 17-oc «Про продовження відпустки та звільнення ОСОБА_1.» позивачу продовжено відпустку на 14 календарних днів до 07 січня 2011 року та змінено дату звільнення з 23 грудня 2010 року на 10 січня 2011 року.

Наказом Міністра закордонних справ України від 19 січня 2011 року № 69-oc позивачу повторно продовжено відпустку на 11 календарних днів до 19 січня 2011 року та змінено дату звільнення на 19 січня 2011 року у зв'язку з пред'явленням листка непрацездатності серії АБР № 286110 від 21 грудня 2010 року, що підтверджує її перебування на лікарняному під час продовженої щорічної відпустки.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Гарантії збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, відповідно до статей 119, 121 Кодексу законів про працю України поширюються на службовців, зайнятих виконанням державних або громадських обов'язків, службовців, які направляються у відрядження. Крім зазначених норм, відповідні гарантії визначені іншими нормативними актами, серед яких Закон України "Про дипломатичну службу".

Правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України регулює вказаний закон «Про дипломатичну службу» від 20 вересня 2001 року № 2728-III.

Згідно із статтею 2 Закону № 2728-III, відносини, що виникають у зв'язку з проходженням дипломатичної служби, регулюються Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України, Консульським статутом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону кадри дипломатичної служби складають:

1) працівники, які займають штатні дипломатичні посади на постійній основі;

2) працівники, які займають штатні адміністративно-технічні посади на постійній основі;

3) працівники, які займають штатні дипломатичні та адміністративно-технічні посади на визначений термін (строковий трудовий договір).

Працівники дипломатичної служби, які працюють у системі органів дипломатичної служби, за їхньою згодою можуть бути переведені, тимчасово відряджені до інших органів державної влади України для виконання дипломатичних функцій або направлені на навчання, стажування для підвищення професійної кваліфікації.

У цих випадках вони залишаються на дипломатичній службі, користуються всіма правами і пільгами та одержують надбавки до посадових окладів, встановлені для працівників дипломатичної служби.

Після закінчення терміну такого відрядження або переведення працівники дипломатичної служби призначаються на посаду, не нижчу за ту, яку вони обіймали до відрядження, переведення, стажування або навчання.

Статтею 20 Закону України «Про дипломатичну службу» встановлено, що дипломатичну службу її працівники проходять у Міністерстві закордонних справ України, представництвах Міністерства закордонних справ України на території України, закордонних дипломатичних установах України, а також у структурних підрозділах Адміністрації Президента України, що забезпечують здійснення Президентом України повноважень у зовнішньополітичній сфері, структурних підрозділах Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, що забезпечують представництво Голови Верховної Ради України і Прем'єр-міністра України у зносинах з органами влади інших держав та здійснення заходів з міжнародного співробітництва Верховної Ради України і Кабінету Міністрів України.

У системі органів дипломатичної служби здійснюється ротація працівників дипломатичної служби.

Працівники дипломатичної служби підлягають ротації і направляються у довготермінове відрядження з урахуванням їхньої професійної підготовки, спеціалізації та досвіду роботи, а також службової необхідності.

Порядок ротації працівників дипломатичної служби в системі органів дипломатичної служби визначається Міністром закордонних справ України.

Відповідно до частини шостої статті 21 Закону України "Про дипломатичну службу", після закінчення довготермінового відрядження працівникам дипломатичної служби надається попередня посада, а в разі неможливості цього - рівноцінна їй посада в системі органів дипломатичної служби.

Положенням статті 22 Закону України «Про дипломатичну службу» передбачено, що працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, можуть бути достроково відкликані до України у випадку, зокрема, службової необхідності.

Підстави припинення дипломатичної служби визначені статтею 41 Закону України «Про дипломатичну службу». Вони є загальними, тобто визначеними законодавством про працю та спеціальними.

Згідно частини третьої статті 41 Закону України "Про дипломатичну службу", звільнення працівника дипломатичної служби з посади не вважається припиненням дипломатичної служби, якщо це звільнення відбулося не на підставах, передбачених цією статтею та статтею 43 цього Закону, яка регулює питання відставки дипломатичних працівників.

Як було зазначено вище, наказом Міністерства закордонних справ від 04 листопада 2010 року № 2707-oc ОСОБА_1 відкликана в Україну 02 листопада 2010 року у зв'язку із службовою необхідністю згідно статті 22 Закону України «Про дипломатичну службу», на виконанням вимог Указів Президента України від 08.04.2010 року № 552/2010 та від 04.06.2018 р. № 513.

Отже, звільнення позивача відбулося не на підставі вищезазначених норм закону, а у зв'язку з завершенням закордонного відрядження.

Однак, враховуючи, що торгівельно-економічні місії у складі закордонних дипломатичних установ України ліквідовані, а кандидатуру позивача як це передбачено, указом Президента України від 04.06.2008 року № 513, не погоджено Президентом України для призначення на посаду радника Посольства України в Канаді, термін дострокового відрядження позивача закінчився, відповідно, припинилися й трудові відносини.

З огляду на те, що позивач штатну дипломатичну посаду на постійній основі у Міністерстві закордонних справ України не займала, гарантії щодо надання працівнику після закінчення довготермінового відрядження попередньої посади або рівноцінної посади в системі органів дипломатичної служби на неї не поширюються. Суд також враховує, що позивач наказ Міністра закордонних справ України від 29 липня 2010 року про призначення ОСОБА_1 в.о. керівника торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді з 17 серпня 2010 року на час довготермінового відрядження не оскаржувала, у зв'язку із чим погодилася з таким призначенням.

Отже, звільнення позивача є правомірним, а підстави для поновлення її на роботі шляхом призначення на посаду заступника начальника управління економічного співробітництва Міністерства закордонних справ України з присвоєнням дипломатичного рангу - радника першого класу відсутні. З огляду на вказане позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У відповідності до диспозиції вказаної правової норми рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути прийнято лише одночасно з рішенням про поновлення на роботі.

Однак, як зазначалося, торгівельно-економічні місії у складі закордонних дипломатичних установ України ліквідовані, позивача до штату Міністерства закордонних справ України не зараховано, а тому зазначена вище норма закону не може бути застосована в даному випадку.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача 83 840,00 грн. середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, та втрачену вигоду в сумі 507 285,34 грн.

Однією з позовних вимог також є зобов'язання відповідача після поновлення на роботі відрядити ОСОБА_1 у довгострокове відрядження для роботи на посаді радника з економічних питань Посольства України в Канаді. Суд зауважує, що вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому також не підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді К.М. Кобилянський

В.А. Кузьменко