Справа № 815/1914/15
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1914/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.

секретаря Швеця В.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-Р» до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ГУ Міндоходів у Миколаївський області, про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-Р» (далі ТОВ «КОПІЙКА-Р») до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № (форма «С») від 13.02.2015 року про сплату штрафних санкцій у сумі 7729,30грн. в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 7728,30грн. (а.с.3-4,54-55).

Позивач зазначив, що вказане рішення винесено на підставі акту фактичної перевірки № 0012/14/29/22/37672913 від 31.01.2015 року, в якому зазначено про встановлення при перевірки магазину за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів,153 порушення п.12 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі Закон України №265/95-ВР), відповідно до якого суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі зобов'язані, зокрема, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів.

В акті зазначено про здійснення в магазині реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання на суму 3864,15грн. згідно відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), залишок склав 374,68грн., нестача склала 3489,49грн.

Позивач вважає, що вказані висновки є необґрунтованими, оскільки перевірка в частині встановлення порушення обліку товарно-матеріальних цінностей проведена з порушенням законодавства, а саме Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Мінфіну України від 02.09.2014 року №879 (далі Положення №879).

Відповідно до п.п.20.1.9 п.20.1 ст.20 ПКУ контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Проте попри заяви адміністрації магазину про необхідність проведення повної інвентаризації ТМЦ задля виведення об'єктивних показників з оприбуткування, реалізації та залишку запасів, представниками контролюючого органу в порушення вимог Положення №879 самостійно, без участі адміністрації та працівників магазину за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 153, була проведена лише вибіркова інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, яка є некоректною та не відображає реальний стан речей. Згідно Положення №879 інвентаризація проводиться лише інвентаризаційною комісією, утвореною на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства.

Контролюючий орган при проведенні перевірки порушив вимоги ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення контролюючим органом норм Положення №879 щодо проведення інвентаризації силами підприємства у присутності контролюючого органу та проведення її по спеціально встановленій процедурі, призвело до прийняття відповідачем противоправного рішення про накладення на TOB «КОПІЙКА-Р» штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою суду від 23.04.2015 року долучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача ГУ Міндоходів у Миколаївський області.

Представник позивача у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги у судовому засіданні не визнав, пояснив, що рішення про застосування штрафних санкцій прийнято в межах повноважень і на підставі Акту перевірки відповідно до діючого законодавства, яке регулює правовідносини між сторонами.

Представник третьої особи на стороні відповідача ГУ Міндоходів у Миколаївський області надав до суду заяву про розгляд справи у без його участі, зазначив що проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених в запереченнях на позов.

В наданих до суду запереченнях на позов представник ГУ Міндоходів у Миколаївський області просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перевірка, складений за її результатами акт та прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення відповідають вимогам податкового законодавства. Крім того, перевірка проведена у відповідності до норм Алгоритму проведення перевірки із використанням Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари, затвердженого додатком 2 до Наказу України від 09.04.2009 року №184. У запереченнях представник третьої особи зазначив, що вважає хибним твердження позивача про обов'язок проведення інвентаризації. Представник зазначив, що в даному випадку необхідності проведення інвентаризації не було. Було можливо дослідити залишки запасів за даними обліку та наявності фактично. При цьому, фактичні залишки запасів торгово-матеріальних цінностей було знято позивачем у присутності представників ГУ Міндоходів у Миколаївський області.

На виконання ухвали суду щодо надання відомостей про осіб присутніх при проведенні перевірки, ГУ Міндоходів у Миколаївський області повідомило, що згідно акту перевірки присутніми були директор магазину ОСОБА_1, старший касир ОСОБА_2, а також інші працівники магазину (а.с.66-70).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ТОВ «КОПІЙКА-Р» зареєстровано виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 26.04.2011 року, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія А01, №659508 (а.с.5-6).

Позивач здійснює господарську діяльність також в магазині, розташованому за адресою м. Миколаїів, вул. Космонавтів,152, згідно договору оренди (а.с.8-9).

З 27.01.2015 року по 31.01.2015 року головними державними ревізорами-інспекторами ГУ Міндоходів у Миколаївський області на підставі направлення від 23.01.2015 року №48/14-29-03-01-36 проведена фактична перевірка магазину за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів,153, в якому здійснює господарську діяльність позивач, за результатами якої складений Акт фактичної перевірки щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, реєстраційний № 0012/14/29/22/37672913 від 31.01.2015 року (а.с.11-15).

Згідно наказу та направлення на перевірку вона здійснена на підставі пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПКУ у зв'язку з письмовим зверненням покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (а.с.71,72).

Актом перевірки встановлені, крім інших, порушення п.12, п.13 ст.3 Закону України №265/95-ВР.

Порушення п.12 ст.3 Закону виразились у здійсненні в магазині реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем їх реалізації та зберігання на суму 3864,15грн. згідно відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей). Згідно відомості залишок склав 374,68грн., нестача склала 3489,49грн. (а.с.14, 41-49).

На підставі акту перевірки № 0012/14/29/22/37672913 від 31.01.2015 року ДПІ 13.02.2015 року прийняло податкове повідомлення - рішення № (форма «С») про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 7729,30грн., а саме за порушення п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР у сумі 7728,3грн., за порушення п.13 ст.3 Закону - у сумі 1 грн. (а.с.29,31).

За порушення п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР штрафна санкція застосована згідно зі ст.20 зазначеного Закону, яка передбачають застосування до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менш десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3864,15грн.х2=7728,30грн.

Позивач оскаржив податкове повідомлення - рішення № (форма «С») від 13.02.2015 року до ГУ ДФС в Одеській області, проте рішенням ГУ ДФС в Одеській області від 16.03.2015 року скарга залишена без задоволення (а.с.20-23).

Встановлення перевіркою порушення п.13 ст.3 Закону України №265/95-ВР позивач в позові не оспорює, разом з тим, вважає, що матеріалами перевірки не доведено порушення ним п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР, у зв'язку з чим просив скасувати рішення про застосування за вказане порушення штрафних санкцій у розмірі 7728,30грн.

Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.20 ПКУ контролюючи органи для виконання функцій, встановлених ст.19 ПКУ, мають права, крім іншого здійснювати перевірки, у тому числі фактичні перевірки,якими відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПКУ вважається перевірки, що здійснюються за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Такі перевірки здійснюються контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України, а оформлення її результатів ст.86 ПКУ.

Пунктом 86.5 ст.86 ПКУ встановлено, що Акт про результати фактичних перевірок, визначених ст.80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта в цьому органі направляє акт до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Підписання акта таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта, посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови.

Таким чином, зазначеними положеннями ПКУ визначено, що акт фактичної перевірки обов'язково повинен бути підписаний зі сторони суб'єкта господарювання особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками (у разі наявності), либо складений акт про відмову від підписання акту перевірки.

Проте в порушення зазначених вимог законодавства Акт перевірки № 0012/14/29/22/37672913 від 31.01.2015 року, який став підставою для прийняття оскаржуємого податкового повідомлення-рішення, не підписаний ст. касиром ОСОБА_2, в присутності якої згідно з п.1.6 Акту проведена перевірка. Акт підписаний лише директором магазину ОСОБА_1, проте не зазначено будь-яких відомостей щодо наявності у неї повноважень представляти інтереси платника податків. Їй же було пред'явлено направлення на проведення перевірки магазину, який є господарською одиницею суб'єкта господарювання ТОВ «КОПІЙКА-Р», який є юридичною особою та платником податків.

В Акті зазначено, що 31.01.2015 року на час підписання акту перевірки ОСОБА_2 відсутня. Проте таке зазначення в Акті перевірки не відповідає вимогам ПКУ щодо оформлення акту фактичної перевірки.

Враховуючи викладене, неспроможним є посилання в запереченнях на позов третьої особи ГУ Міндоходів у Миколаївський області, яке проводило перевірку, щодо обов'язку відповідно до п.85.2 ст.85 ПКУ платника податків надати всі документи щодо предмету перевірки, оскільки представником не надано доказів щодо повідомлення ним саме платника податків або його законного представника про перевірку.

Крім того, за повноту перевірки та доведеність факту порушення відповідає саме суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до п.85.4, п.85.6 ст.85 ПКУ при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Акт перевірки не містить відомостей щодо витребування копій первинних документів та зафіксованому у встановленому порядку факту відмови їх надати.

Також неспроможним є посилання в запереченнях на позов третьої особи ГУ Міндоходів у Миколаївський області, що акт перевірки підписаний без заперечень, оскільки в п.4.1 Акту директор магазину зазначила, що з актом перевірки не згодна.

Актом перевірки встановлено порушення п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР, відповідно до якого суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів у сфері торгівлі зобов'язані, зокрема, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів.

Статтею 6 Закону України № 265/95 облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Згідно з п.1,3,5 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

На позивача відповідно до оскаржуємого рішення штрафні санкції накладені згідно зі ст.20 Закону України №265/95-ВР, якою визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів.

Під час перевірки працівниками податкового органу 29.01.2015 року складені відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), в яких перевіряючи зазначили залишки вибірково товару станом на 29.01.2015 року

Проте судом встановлено, що в матеріалах перевірки не міститься даних про реалізацію товару, які не обліковані у встановленому порядку, а також відсутні будь-які відомості про дослідження перевіряючими первинних документів бухгалтерського обліку щодо оприбуткування та вибуття товару.

Зазначені відомості від 29.01.2015 року підписані перевіряючими 29.01.2015 року, а від суб'єкта господарювання директором магазину ОСОБА_1 лише 31.01.2015 року з запереченнями. Вказані обставини підтверджують доводи позивача про проведення вказаних дій у відсутності директора магазину.

У відомостях також зазначено, що фактичні залишки запасів ТМЦ були зняти працівниками ТОВ «КОПІЙКА-Р» та у присутності фахівців ГУ Міндоходів у Миколаїівській області. При цьому відсутні відомості (прізвище, посада) щодо вказаних працівників магазину та їх підписи, що спростовує твердження представника ГУ Міндоходів у Миколаїівській області в запереченнях на позов, що фактичні залишки запасів торгово-матеріальних цінностей було знято саме позивачем у присутності представників ГУ Міндоходів у Миколаївський області.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення перевіряючими Положення №879, оскільки їх дії стосуються саме проведення інвентаризації, метою якою було встановлення реалізації товару облікованого у встановленому порядку.

Відповідно до п.п. 20.1.9. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають, зокрема, право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації) від проведення такої інвентаризації або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені статтею 94 цього Кодексу.

Тобто право контролюючих органів полягає саме у вимаганні проведення інвентаризації (часткової інвентаризації) товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки у відповідності до положень законодавства, а не у проведенні вказаних дій самими працівниками контролюючого органу, що було зроблено перевіряючими.

Однією з підстав обов'язковості проведення інвентаризації, встановлених п.7 розд.І Положення №879 зазначено - за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа;

Згідно п.1 розд. ІІ щодо організації та основних правил проведення інвентаризації для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Судом достовірно встановлено, що посадовими особами ГУ Міндоходів в Миколаївській області при здійсненні перевірки магазину та складанні акту перевірки № 0012/14/29/22/37672913 від 31.01.2015 року, якій став підставою для прийняття оскаржуємого податкового повідомлення-рішення, не дотримано вимог вищевказаного законодавства.

Суд вважає, що акт перевірки від 31.01.2015 року, інші документи, які є невід'ємною частиною акту, щодо встановлення порушення п.12 ч.3 Закону України №265/95-ВР, не містить належних доказів складу цього порушення, за яке на позивача накладені штрафні санкції, а саме здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку (ст.20 Закону України №265/95-ВР).

Щодо встановлення перевіркою порушення п.13 ст.3 Закону України №265/95-ВР позивач в позові не оспорював наявності цього порушення.

Також не спроможним є посилання третьої особи ГУ Міндоходів в Миколаївській області, працівники якої здійснювали перевірку, що перевірка проведена у відповідності до норм Алгоритму проведення перевірки із використанням Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари, затвердженого додатком 2 до Наказу України від 09.04.2009 року №184, оскільки вказаний наказ, як і наказ ДПА України №534 від 12.08.2008 року Про затвердження Методичні рекомендації щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, прийняті до набрання чинності ПКУ, якій регламентує порядок та оформлення перевірок, у тому числі фактичних. Крім того, наказ №534 від 12.08.2008 року відповідно до якого під час перевірки складені відомості від 29.01.2015 року про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей), міститься в переліку документів, які застосовуються в порушення законодавства без їх державної реєстрації.

Представник третьої особи у наданих до суду документах зазначив, що ним був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та вона притягнута до адміністративної відповідальності. Згідно постанови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.03.2015 року (а.с.95-96) на директора магазину накладений штраф у розмірі 85 грн. за ч.1 ст.155-1 КУпАП у зв'язку з встановленням під час перевірки порушень п.п.12,13 Закону України №265/95-ВР, проте в постанови суду лише загальне посилання на зазначені порушення посадовою особою та не зазначено про встановлення обставини щодо вказаних порушень, у зв'язку з чим суд не находить підстав для застосування ч.1 ст.72 КАС України.

Статтею 86 КАС України визначено, що, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивач довів ти обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, та вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у сумі 182,70гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-Р» до Державної податкової інспекції у місті Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ГУ Міндоходів у Миколаївський області, про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № (форма «С») від 13.02.2015 року про сплату штрафних санкцій у сумі 7729,30грн. в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 7728,30грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОПІЙКА-Р» судові витрати у сумі 182,70 гривни.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В.Катаєва

.