Справа № 826/16143/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2015 року № 826/16143/14

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а у складі головуючого Бояринцевої М.А., суддів Мазур А.С., Кротюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Пенсійного фонду України в особі Правління

провизнання протиправними ді та зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Правління Пенсійного фонду України щодо виконання зобов'язань по внесенню змін в основний документ діяльності Пенсійного фонду України - Порядок подачі і оформлення документів для призначення пенсії у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року - актом порушення її матеріальних прав;

- зобов'язати Правління Пенсійного фонду України негайно внести і затвердити зміни до Порядку подачі і оформлення документів для призначення пенсії, які забезпечать документальне виконання і реальну виплату пенсій усім українським пенсіонерам, які проживають за межами України, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року;

- зобов'язати Правління Пенсійного фонду України визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України (бажано по її місцю проживання перед виїздом із України) та дати йому доручення щодо поновлення виплати пенсії за віком з 7 жовтня 2009 року (дата прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009) за межами України, у відповідності до Конституції та діючого пенсійного законодавства України.

Пенсійний фонд України проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що чинний Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 р. №22-1 на підставі ст. 44 Закону. Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р. саме на Верховну Раду України покладено обов'язок приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Оскільки Верховною Радою України відповідні зміни до законодавчих актів не вносилися, підстави для внесення змін до Порядку відсутні.

Ч. 4 ст. 8 Закону передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах і в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи вищевказане, призначення пенсії особі, яка постійно проживає за межами України, може бути врегульоване виключно міждержавним договором щодо пенсійного забезпечення.

Згідно чинного законодавства, зокрема, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.11 р. №384, Пенсійний фонд України не наділений функціями щодо розгляду звернень громадян та визначення відповідного територіального управління Фонду для призначення пенсій окремим громадянам, які проживають за межами України, тому є неналежним відповідачем у справі.

Законодавством України не визначено процедуру виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами в країнах, з якими не укладено міждержавних угод стосовно призначення та виплати пенсій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 вересня 1955 рік по 10 травня 1993 рік навчалась та працювала в Україні. До виїзду з України проживала за адресою:АДРЕСА_1. 18 березня 1998 р. позивач виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

27.11.2013 р. ОСОБА_4 звернулась до Правління Пенсійного фонду України з заявою, в якій просила призначити та виплатити їй пенсію, зароблену трудовим стажем на території України з 1955 р. по 1993 р., пенсію пересилати на її адресу у Ізраїлі.

В заяві позивач посилалася на рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р. та Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

17.12.13 р. Пенсійний фонд України надав відповідь на звернення позивача листом за №17944/G11, згідно якого позивача повідомлено про те, що рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р. поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року.

Згідно рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Згідно пункту 2 частини першої статті 49 "Припинення та поновлення виплати пенсії" Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно другого речення статті 51 "Виплата пенсії у разі виїзду за кордон" Закону під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Вказані положення Закону, визнані неконституційними, стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і жодним чином не регулюють питання призначення пенсії жодній з категорій пенсіонерів.

Мотивувальна частина рішення також не містить будь-яких висновків щодо питань призначення пенсії.

З врахуванням викладеного правовідносини, що виникли у зв'язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р., жодним чином не стосуються ОСОБА_2, якій станом на час звернення до суду та прийняття рішення у адміністративній справі пенсія згідно законодавства України не призначалася і не виплачувалася.

Звертаючись до Пенсійного фонду України та суду, позивач фактично має на меті вирішити питання призначення їй пенсії, на яку вона має право внаслідок 37-річного трудового стажу, заробленого на території України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами (ст. 1);

Громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання (ст. 92).

Згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" -застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (ст.1);

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст.8);

заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (ст. 44).

Наведені положення законодавства України є чинними, неконституційними не визнавалися.

Виходячи з системного аналізу норм Конституції України, законів України "Про пенсійне забезпечення" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсії гарантується виключно громадянам України.

Громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Також таким правом можуть бути наділені іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Позивач до цих категорій осіб не відноситься.

З врахуванням вищевикладеного у Пенсійного фонду України та будь-яких його територіальних відділень відсутні правові підстави для розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії згідно законодавства України, тому підстави визнавати будь-які рішення, дії чи бездіяльність Пенсійного фонду України протиправними в даному випадку у суду підстави відсутні.

Згідно ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 р. №22-1 на виконання ст. 44 Закону.

Відповідно, Пенсійний фонд України не має ні підстав, ні повноважень приймати нормативно-правові акти, що регулюють питання призначення пенсій всупереч положенням Закону, зокрема, наділяти правом на отримання пенсії осіб, які не є громадянами України, та визначати процедуру призначення та отримання ними пенсії.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання бездіяльності Правління Пенсійного фонду України щодо виконання обов'язків з внесення змін до основного документу діяльності Пенсійного фонду України - Порядку подачі та оформлення документів для призначення пенсії та зобов'язання вчинити певні дії не можуть бути визнані обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Щодо посилання позивача на чисельну судову практику з вказаного питання, то надані ним судові рішення стосуються питання поновлення виплати раніше призначеної пенсії з врахуванням рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р., що правової ситуації позивача не стосується.

Згідно змісту постанови Вищого адміністративного суду України від 13.03.14 р. №К/800/21234/13 за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, Пенсійного фонду України про визнання відмови протиправною та зобов'язання призначити пенсію, то вказане судове рішення мотивоване наявністю у позивачки громадянства України і її правом як громадянки України користуватися правом на пенсійне забезпечення незалежно від свого місця проживання, що також не стосується позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий М.А. Бояринцева

Судді А.С. Мазур

О.В. Кротюк