Справа № 813/198/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ухвала

щодо закриття провадження у справі

24 лютого 2015 року Справа № 813/198/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Небесна М.В.,

від позивача Борис В.Ю.,

від відповідача Оленюк С.Л.,

розглянув у попередньому судовому засіданні клопотання позивача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення Львівського обласного територіального відділення Антимонольного комітету України, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (далі - позивач, ПАТ «Львівобленерго») з адміністративним позовом до Львівського обласного територіального відділення Антимонольного комітету України (далі - відповідач, ЛОВ АМК України), в якому просить визнати протиправним та повністю скасувати рішення відповідача № 82 р/к від 14.11.2014 року у справі № 1-02-47/2014 року.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі мотивоване тим, що спори у справах про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України. На доказ цього долучено практику розгляду подібних спорів за правилами господарського судочинства.

Представник позивача у попередньому судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні /а.с.61-63/. Вважає, що адміністративним судам підвідомчі всі публічно-правові спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності Антимонопольного комітету України та його органів як суб'єктів владних повноважень. На доказ цього долучив практику розгляду подібних спорів за правилами адміністративного судочинства.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовується клопотання і заперечення проти нього, а також ті, які мають значення для його вирішення, та приймаючи рішення керується наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 1 ч. 2 цієї ж статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 1 Закону України від 26.11.2003 р. № 3659-ХІІ «Про Антимонопольний комітет України» (далі - Закон № 3659-ХІІ) визначено Антимонопольний комітет України як державний орган зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Основним завданням Антимонопольного комітету України, згідно з ст. 3 Закону № 3659-ХІІ є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Згідно зі ст. 22 Закону № 3659-ХІІ розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

З врахуванням того, що Антимонопольний комітет України є державним органом зі спеціальним статусом, який здійснює державний контроль за захистом конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель, тобто виконує від імені держави владні управлінські функції, спори, що виникають з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльність АМК України чи його територіальних органів є публічно-правовими та повинні розглядатися як справи адміністративної юрисдикції.

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача покликається на ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 4 КАС України, якими передбачено можливість розгляду публічно-правових спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень поза межами адміністративного судочинства, у випадках встановлених Конституцією чи законами України. Акцентує увагу на положенні ч. 1 ст. 60 Закону України від 11.01.2001 р. № 2210-ІІІ «Про захист економічної конкуренції», яким передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Крім того, звертає увагу суду, що як правило подібні спори розглядаються господарськими судами.

Суд зважає на такі покликання представника відповідача, однак звертає увагу на те, що представником позивача надано судову практику розгляду таких спорів і адміністративними судами і спільно судовими палатами в адміністративних та господарських справах Верховного Суду України /а.с.64-97/.

Варто зауважити, що ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» діє в редакції закону від 15.05.2003 року. Кодекс адміністративного судочинства України, яким відповідно до ст. 1 визначено юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства, прийнятий 06.07.2005 року, а набрав чинності 01.09.2005 року, тобто пізніше ніж відповідна норма Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Згідно з правовою позицією Конституційного суду України, викладеною в абз. 5 п. 3 Рішення № 4-зп від 03.10.1997 року у справі № 18/183-97 (справа про набуття чинності Конституцією України) конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Цим правилам кореспондується правова позиція Пленуму Верховного Суду України, викладена у абз. 3 п. 2 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з якою у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

Таким чином, з набранням чинності КАС України, який є процесуальним законом, що прийнятий пізніше ніж Господарський процесуальний кодекс України (прийнятий 06.11.1991 року) та ніж Закон України «Про захист економічної конкуренції», який не є процесуальним законом, така категорія справ підвідомча адміністративним судам.

З цих же підстав суд не бере до уваги посилання представника відповідача на Закон України від 07.06.1996 р. № 236/96-ВР «Про захист від недобросовісної конкуренції», зокрема на зміни прийняті 18.12.2008 року, оскільки такий теж не є процесуальним законом.

Суд погоджується з покликаннями представника позивача на те, що подана відповідачем судова практика Судової палати у господарських справах Верховного Суду України 2012 року відображає правову позицію лише цієї палати, тоді як подана позивачем судова практика спільної колегії суддів судових палат у господарських та адміністративних справах 2013-2014 років відображає правову позицію всього складу Верховного Суду України щодо того, що така категорія спорів має розглядатися адміністративними судами.

Також, суд звертає увагу відповідача на те, що в ситуації, коли подібні спори з приводу рішень органів Антимонопольного комітету України розглядаються і адміністративними і господарськими судами, а фактична підсудність таких справ чітко не визначена, відмову адміністративного суду у розгляді такого спору може бути розцінено позивачем як створення додаткових перешкод у доступі до правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки дану справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 17, 157, 158-160, 165 КАС України, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання протиправним та скасування рішення Львівського обласного територіального відділення Антимонольного комітету України - відмовити.

Ухвала про відмову у закритті провадження в адміністративній справі окремо не оскаржується. Заперечення на неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.03.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.