Справа № 2а-19364/10/0570
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2015 р. м. Київ К/9991/9731/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу

Східної митниці Державної митної служби України

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2011

у справі №2-а-19364/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна фірма "Виола"

до Східної митниці Державної митної служби України

про скасування податкових повідомлень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2010 в задоволені позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2011 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2010 скасовано. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна фірма "Виола" задоволено. Скасовано податкове повідомлення Східної митниці №35 від 12.07.2010 у частині 280801,44 грн.. Скасовано податкове повідомлення Східної митниці №36 від 12.07.2010 у частині 148731,17 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено позапланову перевірку стану дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період 26.12.2006 по 26.12.2009 відповідно до затвердженої програми перевірки, за результатами якої складено акт №6-ПЗ/10/700000000/ від 29.06.2010.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги ст. 267 Митного кодексу України, п. 10 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 в частині недостовірності задекларованих витрат на транспортування імпортованих товарів, що призвело до недоборів податків та інших обов'язкових митних платежів у сумі 324281,11 грн. в т.ч. ПДВ - 208813,46 грн., мито -115467,65 грн., які підлягають перерахуванню до Державного бюджету України.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення №35 від 12.07.2010 про нарахування податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) з мита на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 173201,48 грн., в т.ч.: за основним платежем - 115467,65 грн., за штрафними санкціями - 57733,83 грн. та №36 з податку на додану вартість у розмірі 313220,48грн., в т.ч.: за основним платежем-208813,46 грн., штрафними санкціями -104406,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Митного кодексу України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Згідно положення ч. 3 ст. 267 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню: витрати на транспортування після ввезення.

Виходячи з результатів зіставлення відомостей, зазначених у ВМД, документів, які надавалися під час митного оформлення (інвойси, довідки про транспортні витрати, рахунки експедиторів), фактичних даних бухгалтерського та податкового обліку позивача (акти виконаних робіт, рахунки експедиторів на оплату транспортних послуг) та отриманих відповідей на зазначені вище запити відповідачем встановлена невідповідність між розміром заявлених під час митного оформлення та фактично сплачених експедитору (перевізнику) послуг. Сума, яка підлягає включенню до митної вартості складає 930825,12 грн.

Під час митного оформлення позивач на підтвердження вартості перевезення товару до митного кордону України надавав довідки підприємств, з якими у нього були укладені договори на транспортно-експедиційне обслуговування: ТОВ «Глобалтранс» - договір №01/11/09 від 01.11.2009, ТОВ «Транслайнсервіс» - договір №01/11/TS від 01.11.2007, ТОВ «Транслайнс логістікс» - договір №20/03/TLL від 01.03.2007. Дані договори за змістом є ідентичними.

Згідно п. 1.1 договорів між позивачем та підприємствами-експедиторами, останні приймають зобов'язання від свого імені та за рахунок позивача забезпечити перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

На виконання вищезазначених договорів, ТОВ «Глобалтранс», ТОВ «Транслайнсервіс» та ТОВ «Транслайнс логістікс» надавали позивачеві транспортно-експедиційні послуги із залученням перевізників.

Відповідно до п. 5.1 договорів між вказаними підприємствами та позивачем вартість послуг з транспортно-експедиційного обслуговування включає у себе вартість перевезення та винагороду, яка належить експедитору. Пунктом 5.3 цих договорів встановлено, що розрахунок за транспортно-експедиційні послуги проводиться на підставі рахунку-фактури експедитора та акту про надані послуги. Підставою для виставлення рахунку-фактури та акту про надані послуги є дані шляхових листів, які засвідчені позивачем, а також відмітки позивача у товаросупровідних документах. Проте, такі документи позивачем не складалися та не засвідчувалися.

Відповідно до ч. 9, 10 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Тобто, документами, які можуть підтверджувати наведені у довідках підприємств-експедиторів відомості, є рахунки та інші документи, які видані перевізниками, що залучалися ними до перевезення вантажів позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем були витребувані у вказаних підприємств рахунки, які були отримані ними від перевізників. Крім того, відповідачем були надіслані запити щодо надання документів на підтвердження вартості послуг з перевезення безпосередньо до перевізників, які залучалися підприємствами - експедиторами. З вказаних документів вбачається, що рахунками-фактурами та актами виконаних робіт частково не підтверджуються (наведені без виділення вартості до кордону) та частково спростовуються відомості щодо вартості перевезення, які наведені у наданих до митного оформлення довідках ТОВ «Глобалтранс», ТОВ «Транслайнсервіс» та ТОВ «Транслайнс логістікс».

Проте, надані на підтвердження вартості перевезення до кордону України довідки підприємств-експедиторів мають відповідати документам, виданим підприємствами-перевізниками.

Таким чином, під час перевірки відповідачем встановлена невідповідність вказаних довідок та документів, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, у звґязку з чим ним правомірно донараховані податкові зобовґязання за спірними податковими повідомленнями.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача правових підстав для прийняття оспорюваних податкових повідомлень, рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

Відповідно до ст.226 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Східної митниці Державної митної служби України задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.02.2011 скасувати.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2010 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун