Справа № 2а-7805/08/0470
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

10 червня 2015 року м. Київ К/800/12884/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ДП «Придніпровська залізниця» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про визнання вимог незаконними в частині, за касаційною скаргою ДП «Придніпровська залізниця» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2008 року ДП «Придніпровська залізниця» звернулася до суду з позовом, в якому просило:

визнати незаконним пункт 7 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 07.04.2008 № 15/502 щодо недопущення виникнення залишку резерву оплати відпусток, проведення коригування невикористаного залишку резерву оплати відпусток на суму 31,6 тис. грн.

визнати незаконним пункт 1 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 18.04.2008 № 05-04-15/800 в частині відшкодування винними особами збитків в сумі 3820,900 тис. грн. внаслідок понаднормативного списання запасних частин та матеріалів на виконання деповського ремонту вантажних вагонів, шляхом внесення винними особами грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправною вимогу Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 18.04.2008 № 05-04-15/800 про відшкодування збитків в сумі 3820,900 тис. грн. внаслідок понаднормативного списання запасних частин та матеріалів на виконання деповського ремонту вантажних вагонів, шляхом внесення винними особами грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову суду першої інстанції змінити в частині.

У запереченні на касаційну скаргу Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, посилаючись на законність судових рішень, просить залишити без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року в частині відмови у задоволенні позову та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що на виконання звернення Міністра транспорту та зв'язку України, п. 2.36 плану контрольно-ревізійної роботи Головного КРУ України на І квартал 2008 року та на підставі направлення від 09.01.2008 № 12 відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України, Залізниць, підприємств і структурних підрозділів, що входять до її складу у Відокремленому структурному підрозділі Служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» за період з 01.07.2006 по 01.01.2008, за результатом проведення якої складено довідку від 25.03.2008 про виявлені порушення.

На підставі довідки відповідачем складено вимогу № 05-04-15/800 від 18.04.2008, спірним пунктом 1 якої зобов'язано ДП «Придніпровська залізниця» вжити заходів щодо відшкодування понаднормового списання запасних частин в сумі 3820,84 тис. грн. шляхом стягнення вказаної суми з винних осіб.

На виконання п. 2.36 Плану роботи Головного КРУ України на І квартал 2008 року, на підставі направлення від 09.01.2008 № 04 відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо м. Дніпродзержинська» за період ІІ півріччя 2006 року та 2007 рік, за результатом проведення якої складено акт від 12.02.2008 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем складено вимогу № 15/502 від 07.04.2008, спірним пунктом 7 якої зобов'язано позивача вжити заходів щодо недопущення виникнення залишку резерву оплати відпусток, проведення коригування невикористаного залишку резерву оплати відпусток на суму 31,6 тис. грн.

Задовольняючи позов в частині відшкодування винними особами збитків, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та правомірності спірного пункту вимоги. Відмовляючи у решті позовних вимог суд вказав про недоведеність відповідачем правомірності спірного пункту вимоги в частині, як того вимагає частина 2 статті 71 КАС України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд вказав на недоведеність відповідачем обґрунтованості спірного пункту вимоги в частині.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з наявністю підстав для відмови у задоволенні позову, проте з інших мотивів.

Так, Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) передбачав, що Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону, згідно з яким Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Державна фінансова інспекція у Дніпропетровській області пред'явила вимоги, які вказує на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, проте з інших викладених судом касаційної інстанції підстав.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ДП «Придніпровська залізниця» відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2010 року у нескасованій частині і постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: