Справа № 817/1258/15
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1258/15

05 червня 2015 року 16год. 59хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Шугалевич В.І.,

відповідача: представник Ремовський С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Адіпол"
про стягнення санкцій та пені , -
ВСТАНОВИВ :

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адіпол" про стягнення санкцій та пені.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем порушено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. З огляду на це, у відповідності до ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач повинен сплатити адміністративно-господарську санкцію в сумі 7794,45 грн. Крім того, було порушено термін сплати санкцій, у зв'язку з чим йому було нараховано пеню у розмірі 101,27 грн. З таких підстав, представник позивача викладені в адміністративному позові вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування заперечень пояснив суду, що підприємство покладені на нього обов'язки згідно із вимогами Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - виконало повністю. Крім того, зазначив, що в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Адіпол" в період з 04.09.2013 року по 14.03.2014 року працювала ОСОБА_3, яка є інвалідом третьої групи. а з 20.10.2014 року по даний час працює ОСОБА_4, який є інвалідом третьої групи. Відтак у 2014 році ТОВ "Адіпол" забезпечувало інвалідів роботою, а тому не повинно сплачувати адміністративно-господарських санкцій. Крім того, обов'язком підприємства є створення робочих місць для інвалідів, а не безпосередній пошук їх для працевлаштування. Таким чином відповідачем виконано всі необхідні вимоги чинного законодавства, а тому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Адіпол" подало до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ, де зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 9 осіб (рядок 01), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб (рядок 02), кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа (рядок 03), фонд оплати праці штатних працівників складає 140,3 тис.грн. (рядок 04), середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 15589 грн. (рядок 05), сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - відсутня (рядок 06) (а.с.5).

Зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ слідує, що ТзОВ "Адіпол" не було виконано встановлені законодавством України нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2014 рік, в кількості - 1 особи.

Разом з тим, судом встановлено, що протягом 2014 року у ТзОВ "Адіпол" були працевлаштовані інваліди, про що відповідачем 10.04.2015 року було подано позивачу уточнюючий звіт форми №10-ПІ із зазначенням в рядку 02 - 1 особа.

Як зазначає представник позивача, відповідачем не було працевлаштовано інваліда у ТОВ "Адіпол" протягом 7 місяців (з 16.03. по 20.10) 2014 року.

З огляду на це, позивачем було нараховано адміністративно-господарську санкцію в сумі 7794,45 грн., за невиконання нормативу робочих місць позивачем в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, тобто - 1 робоче місце.

Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачем порушено термін сплати адміністративно-господарських санкцій, як наслідок відповідно Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року №223, для підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", розрахунок пені станом на 28.04.2015 року становить - 101,27 грн.

Суд не погоджується з висновками позивача про те, що відповідачем порушено норматив робочих місць працевлаштування інвалідів, за що до нього було застосовано адміністративно-господарську санкцію в сумі 7794,45 грн., та нараховано пеню в сумі 101,27 грн., з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон України № 875) закріплено, що інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 18 Закону України № 875 встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним

законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу даної норми слідує, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, однак до їхніх обов'язків не входить пошук роботи для інвалідів. Оскільки, згідно із ч.3 ст. 18-1 цього Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З досліджених доказів випливає, що ТзОВ "Адіпол" вжило всіх необхідних заходів для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Більше того, матеріалами справи підтверджується той факт, що підприємство у 2014 році фактично працевлаштовувало двох інвалідів третьої групи.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України № 875, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.1 ст. 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України №875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Оскільки, в силу вимог з ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тому нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання, у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

В ході судового розгляду справи відповідачем надано всі необхідні докази щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та працевлаштування у різні періоди 2014 року двох інвалідів третьої групи.

Таким чином, ТзОВ "Адіпол" вчинило всі передбачені Законом України № 875 заходи для працевлаштування інвалідів згідно нормативу, що свідчить про відсутність складу правопорушення в діях відповідача.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем не доведено факту, що з боку ТзОВ "Адіпол" мало місце порушення вимог Закону України № 875, а тому вимоги Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення таких санкцій та пені є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Сторонами не було надано доказів понесення судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.