Справа № 2а/0570/8805/2012
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. Справа № 2а/0570/8805/2012

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Тарасенка І.М., суддів: Дмитрієва В.С., Волгіної Н.П., розглянувши у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Виконкому Ворошиловської районної ради м. Донецька, Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька, Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій неправомірними стягнення грошової компенсації та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, Державної судової адміністрації України, Виконкому Ворошиловської районної ради м. Донецька, Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання дій неправомірними, стягнення грошової компенсації та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 12 травня 2015 року залучено до участі у справі у якості відповідача - Головне управління Державного казначейства України у Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона з 27.12.1993 року займала посаду судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 02.12.2010 року звільнена з посади судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, у зв'язку з подачею заяви про відставку. 31.12.2010 року головою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області було видано наказ № 87-к від 31.12.2010 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді 31.12.2010 року з виплатою вихідної допомоги. Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області № 08-23/106/3512 від 05.01.2012 року, позивачу було нараховано вихідну допомогу при виході у відставку, згідно Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, у сумі 104512 гривень. З зазначеної довідки, отриманої ОСОБА_1 від 10.01.2012 року, вбачається, що нарахована позивачу вихідна допомога виплачена лише 14 грудня 2011 року, частково - за мінусом відрахувань, зокрема, з податку з доходів фізичних осіб.

Так, згідно Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ з нарахованої вихідної допомоги утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 17578, 84 грн., які перераховано до місцевого бюджету Ворошиловського району м. Донецька.

28 вересня 2012 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду вищезазначений адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку із порушення позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2012 року залишено без змін.

Проте, 10 лютого 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

26 березня 2015 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду справу № 2а/0570/8805/2012 прийнято до свого провадження.

08.05.2015 року через канцелярію суду ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог. Позивач просила залучити до участі у справі в якості відповідача Головне управління Державного казначейства України у Донецькій області, стягнути з Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області на її користь суму незаконно утриманого податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги в розмірі 17578, 84 грн. Вимоги первісної позовної заяви про визнання дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо утримання з вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб в сумі 17578, 84 грн. неправомірними, залишила без змін.

Сторони в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Указом Президента України «Про визнання такими, що втрачають чинність, деяких указів Президента України» від 25 грудня 2003 року № 1497/2003 абзац 4 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 20.07.1995 року № 584/95, який встановлював, що заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи на загальних підставах, встановлених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Утримання з позивача прибуткового податку в жодному разі не порушувало вимоги частини 1 статті 129, частини 1 статті 130 Конституції України, статті 11, 44 Закону України "Про статус суддів", а навпаки забезпечило виконання частини 1 статті 67 Конституції України, згідно з якою кожний громадянин зобов'язаний сплачувати податки і збори.

Представник відповідача - ТУ ДСА України в Донецькій області, заперечували проти заявленого адміністративного позову, посилаючись на те, що згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889, який набрав чинності 1 січня 2004 року та діяв на момент звільнення позивача, у зв'язку з відставкою доходом фізичної особи вважається сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду з вірних джерел як на території України, так і за її межами, крім переліку доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку. Крім того, посилались на пп. 3.1.1 та 4.2.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» об'єктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід, до складу якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у своїх запереченнях ґрунтував свою позицію, на тому, що Указом Президента України «Про визнання такими, що втрачають чинність деяких указів Президента України» від 25 грудня 2003 року № 1497/2003 абзац 4 статті першої Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95 визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 2004 року. Крім того представник ГУДКС України у Донецькій області звертав увагу суду на те, що відповідно до п.3.8. Інструкції зі статистики зарплати, суми вихідної допомоги, що виплачується при припиненні трудового договору, не належать до фонду оплати праці, проте пільги щодо податку з доходів фізичних осіб стосовно такої виплати у Законі не міститься.

Відповідач зазначив, що з 01 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність на фінансове забезпечення діяльності кожного суду. Законом України «Про державний бюджет України» щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Згідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Отже, як зазначив відповідач, у Державному бюджеті України не передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення сум податку з доходів фізичних осіб понад розміри, встановлені законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Стосовно спірних відносин суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їx посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у cпociб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

У п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних ociб» викладено виключний перелік доходів, що включено до складу загального місячного оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.п. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних ociб», до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума державної матеріальної та соціальної допомоги у вигляді адресних виплат коштів та надання соціальних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи допомогу по вагітності та пологах), винагород та страхових виплат, які отримуються платником податку відповідно з бюджетів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із законом.

Вихідна допомога судді за своєю природою е державною допомогою, спрямованою на забезпечення судді у відставці відповідного його статусу життєвого рівня, наближеного до матеріального стану працюючого судді.

Отже, оскільки Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» не передбачає стягнення податку з вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, при вирішенні даного питання застосовуються норми Закону України «Про статус суддів».

Kpiм того, пільги, компенсації та гарантії є видом соціальної допомоги та необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень.

Слід також зазначити, що Державна податкова адміністрація України у листі від 16.11.2006р. за вих. №13807/5/17-3116, адресованому Верховному Суду України роз'яснила, що до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються i не підлягають відображенню в його річній податковій декларації суми державної адресної допомоги, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій, винагород та страхових виплат, які отримуються платником податку з бюджетів, Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно iз законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. по cправі №1-1/2004, не допускається заниження рівня гарантій незалежності i недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005р. по cправi № 1-21/2005 зазначено, що за змістом ст. 126 Конституції України положення частини третьої ст. 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч. 8 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів i забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального i соціального забезпечення.

Крім цього, у рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) зазначено: «Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004)».

Аналіз наведених правових актів, з врахуванням правової позиції Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що вихідна допомога судді в разі виходу його у відставку є видом соціальної допомоги в розумінні Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», тому не підлягає оподаткуванню. При цьому, на думку суду, у правовідносинах щодо оподаткування вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, з огляду на вказану правову позицію Конституційного Суду України, спеціальною нормою є положення статті 43 Закон України «Про статус суддів», яка виключає можливість оподаткування вихідної допомоги.

Отже, оскільки вихідна допомога судді, який пішов у відставку, має разовий характер та відноситься до державної матеріальної допомоги, утримання з позивача прибуткового податку в розмірі є неправомірним та суперечить положенням закону.

Крім того, оскільки Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» не передбачає стягнення податку з вихідної допомоги судді, який пішов у відставку, при вирішенні даного питання мають застосовуються норми Закону України «Про статус суддів».

Таким чином, позивачу підлягає виплата вихідної допомоги без сплати податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на зазначене, утримання з вихідної допомоги позивача податку з доходів фізичних осіб в сумі 17578 грн. 84 коп. є незаконним.

З 30.07.2010 р. набрав чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI.

Згідно п. 1 розділу ХІІ Прикінцевих положень стаття 142 цього Закону, якою визначено засади фінансування судів та п.п.1 п.п.3.5 п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення», якими внесено зміни до Бюджетного кодексу України щодо головних розпорядників бюджетних коштів Державного бюджету України, вводяться в дію з 1 січня 2011 року.

Таким чином, у 2010 році діяв існуючий порядок фінансування судів.

За вимогами ч. 1-5 ст. 120 Закону України від 07.02.2002 р. № 3018-III «Про судоустрій України» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

1) Верховний Суд України, Конституційний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих судових установ;

2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, а також діяльності кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, органів суддівського самоврядування та державної судової адміністрації.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремими рядками по загальних судах і спеціалізованих судах, а також окремими рядками по місцевих судах, апеляційних судах (у тому числі Апеляційному суду України), військових судах (місцевих та апеляційних разом) та окремо по Касаційному суду України та кожному вищому спеціалізованому суду. Ці видатки не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Державна судова адміністрація України розробляє і затверджує за погодженням з Радою суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів загальної юрисдикції. Нормативи доводяться до кожного суду і повинні переглядатися не рідше одного разу на три роки. Кошторис витрат на утримання кожного суду затверджується на підставі зазначених нормативів.

Відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду згідно з затвердженими нормативами покладається на державну судову адміністрацію. Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснює Рада суддів України, а також органи державної влади, визначені законом.

Відповідно д п. 9 ч. 1 ст. 126 цього Закону Державна судова адміністрація виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування, виплату вихідної допомоги позивачу та утримання з неї податку з доходів фізичних осіб здійснювало Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області.

З урахуванням викладеного, дії територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області щодо утримання з вихідної допомоги позивача податку з доходів фізичних осіб у розмірі 17%, що складає 17578 грн. 84 коп. не можуть вважатися законними.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області незаконно утриманого податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги в розмірі 17578, 84 грн., суд зазначає наступне відповідно до п.17.1 ст.17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

За вимогами пп. 20.4.3. п. 20.1 ст. 20 зазначеного Закону повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

На підставі ст. 130 Конституції України та статті 118 Закону України «Про судоустрій України» забезпечення належного фінансування та умов функціонування суддів покладено на державу, що передбачає окреме визначення у Державному бюджеті видатків, у тому числі на соціальне забезпечення суддів.

Частиною 2 статті 78 Бюджетного Кодексу України передбачено, що казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється територіальними органами Державного казначейства України відповідно до статті 43 цього Кодексу.

Державне казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до ст. 43 цього Кодексу при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державне казначейство України, що діє у складі Міністерства фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Враховуючи наведене примусове списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в прядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, питання щодо повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, чинним законодавством віднесено до компетенції органів Державного казначейства України.

За правилами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене та керуючись Конституцією України, Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», Законом України «Про статус суддів», Законом України «Про судоустрій України», ст. ст. 2, 11, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254, Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України, виконавчого комітету Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька, Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо утримання з вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб в сумі 17578, 84 грн. неправомірними.

Стягнути з Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму незаконно утриманого податку з доходів фізичних осіб з вихідної допомоги в розмірі 17 578 (сімнадцять тисяч п'ятсот сімдесят вісім) гривень, 84 коп.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Ворошиловському районі м. Донецька вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 з місцевого бюджету помилково утриманого з вихідної допомоги податку з доходів фізичних осіб в сумі 17578, 84 грн., відповідно до ст. 43 Податкового Кодексу України.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Тарасенко І.М.

Судді Дмитрієв В.С.

Волгіна Н.П.