Справа № 808/205/13-а
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2015 рокусправа № 808/205/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

за участі представників позивача Маньчина О.О., Прошиної С.В., Бурі О.Є.

представника відповідача Маріхіна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 р. в справі № 808/205/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запорізькій завод феросплавів» (далі - ПАТ «ЗФЗ») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.01.2013 р. № про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2012 р. в розмірі 6291011 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3145505,50 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2013 р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість по податковій декларації за вересень 2012 р. на 6547269 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2013 р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 5315665 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2657832,50 грн. В обґрунтування позову зазначає, що контролюючим органом за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки, висновки якої викладено в акті № 576/26-2/00186542 від 18.12.2012 р., прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Висновки акту перевірки позивач вважає необґрунтованими, не підтвердженими документально та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права. В ході перевірки, за наслідками якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, встановлено, що в серпні 2012 р. позивачем реалізовано готової продукції на загальну суму 114480620,72 грн. без податку на додану вартість, фактична виробнича собівартість якої склала 158824957,22 грн. Частина готової продукції реалізована за ціною, нижчої її собівартості, в результаті чого отримано збиток від реалізації готової продукції в сумі 44344336,50 грн. В ході перевірки визначено суму податку на додану вартість по вартості сировини та матеріалів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України в подальшому не використані в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності. В даному випадку обсяг продажу однієї тони феросплавної продукції (виготовленої продукції) є меншим, ніж обсяги придбаних товарів та послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованих феросплавів. Позивач здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях з придбання товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, в тому числі й по операціях з придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції, тобто не включаються до оподатковуваних операцій. Дані обставини свідчать про порушення норм Податкового кодексу України, які регулюють порядок формування податкового кредиту. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не досліджений той факт, чи наявна в даному випадку ділова мета господарської операції - отримання прибутку.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» зареєстровано виконавчим комітетом Запорізької міської ради 30.05.1995 р., ідентифікаційний код 00186542, є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 100335740, перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що СДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ПАТ «ЗФЗ» від'ємного значення податку на додану вартість за серпень 2012 р., від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 р. та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2012 р., яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у серпні 2012 р., за якої складено акт від 18.12.2012 рю № 576/26-2/00186542. В акті перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в частині заниження ПАТ «ЗФЗ» податку на додану вартість за серпень 2012 р.на загальну суму 1104737,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість за вересень 2012 р. на загальну суму 4210928,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в частині завищення заявленої суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2012 р. на загальну суму 6291011,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в частині завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2012 р. на суму 3925652,00 грн.; п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 «б» ст. 200 Податкового кодексу України в частині завищення позивачем залишку від'ємного значення податку на додану вартість у рядку 24 декларації за вересень 2012 р. на загальну суму 2621617,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки 04.01.2013 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: № про зменшення ПАТ «ЗФЗ» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по податковій декларації за вересень 2012 р. на 6291011,00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій санкції в розмірі 3145505,50 грн.; № про зменшення ПАТ «ЗФЗ» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість по податковій декларації за вересень 2012 р. на 6547269 грн.; № про збільшення ПАТ «ЗФЗ» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 7973497,50 грн., в тому числі за основним платежем - 5315665,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2657832,50 грн.

Також встановлено, що позивачем подано СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2012 р., в якій позивачем задекларовано загальний обсяг поставки продукції без податку на додану вартість в розмірі 118905386,00 грн., податковий кредит на загальну суму 29485643,00 грн.

ПАТ «ЗФЗ» подано СДПІ податку декларацію з податку на додану вартість за вересень 2012 р., в якій задекларовано загальний обсяг поставки продукції без податку на додану вартість в розмірі 148158732,00 грн., задекларовано податковий кредит на загальну суму 33152105,00 грн.

Формування податкового кредиту ПАТ «ЗФЗ» у спірних податкових періодах відбулось за наслідками здійснення господарських операцій з постачання продукції за договорами, укладеними позивачем з ТОВ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «ЕВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод», ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», ТОВ «Істек», ПАТ «Запоріжкокс», а також з постачання електроенергії за договором з ДАЕК «Запоріжжяобленерго».

Судом першої інстанції досліджені первинні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій за вказаними договорами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності використання придбаних позивачем товарів, послуг в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності та хибності висновків акту перевірки.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, 02.04.2012 р. між позивачем та ТОВ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір постачання № 16 на поставку руди марганцевої збагаченої зі зниженим вмістом фосфору, в асортименті, за якістю і кількістю, згідно зі специфікаціями. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, рахунками-фактурами, залізничними накладними. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

03.09.2012 р. між позивачем та ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір купівлі-продажу №Т1101/05, відповідно до якого останній зобов'язався продати марганецьвмісну продукцію, в асортименті, за якістю, цінами, які є звичайними, і в кількості, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, залізничними накладними, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

15.12.2011 р. між позивачем та ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» укладено договір купівлі-продажу №Т1434/05, відповідно до якого останній зобов'язався продати марганецьвмісну продукцію, в асортименті, за якістю, цінами, які є звичайними, і в кількості, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, залізничними накладними, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

03.05.2012 р. між позивачем та ПАТ «ЕВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод» укладено договір №12/311, відповідно до якого останній зобов'язався поставити та передати у власність позивачу коксову продукцію, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно додатків, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, залізничними накладними, рахунками, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

16.05.2012 р. між позивачем та ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» укладено договір поставки №488/12Сб, відповідно до якого останній зобов'язався поставити та передати у власність позивачу продукцію коксохімічного виробництва, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно специфікацій, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, залізничними накладними, рахунками, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

12.03.2012 р. між позивачем та ТОВ «Істек» укладено договір №3 24 на поставку продукції коксової, відповідно до якого останній зобов'язався поставити позивачу продукцію власного виробництва, в асортименті та за цінами, згідно специфікацій та додаткових угод, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, залізничними накладними, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

15.05.2012 р. між позивачем та ПАТ «Запоріжкокс» укладено договір поставки №1111, відповідно до якого останній зобов'язався поставити та передати у власність позивачу продукцію коксохімічного виробництва, в асортименті, за якістю, строками, цінами, на умовах та у обсязі, згідно специфікацій в, а позивач прийняти товар та сплатити його вартість. Здійснення господарських операцій з поставки товару у спірних податкових періодах підтверджено наявними в матеріалах справи податковими накладними, рахунками-фактурами,внутрішньозаводськими залізничними накладними, актами приймання-передачі товару. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями, банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Судом встановлено, що придбана позивачем продукція (сировина, матеріали) використовувались позивачем у власній господарській діяльності, а саме для виробництва феросплавної продукції, яка в подальшому реалізувалась позивачем контрагентам-покупцям.

01.04.1992 р. позивачем було укладено договір № 3/552 на користування електричною енергією, за яким ДАЕК «Запоріжжяобленерго» відпускало електричну енергію позивачу. Наявними в матеріалах справи банківськими виписками, платіжними дорученнями підтверджується факт оплати позивачем у серпні-вересні 2012 року коштів за спожиту електричну енергію. Електрична енергія, яка придбавалась, використовувалась для забезпечення потреб виробництва феросплавної продукції.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 цього кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 кодексу якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; ( Підпункт "а" пункту 200.4 статті 200 із змінами, внесеними згідно із Законами N 3609-VI від 07.07.2011, N 4834-VI від 24.05.2012 )

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податкові накладні, видані позивачу ТОВ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «ЕВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод», ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», ТОВ «Істек», ПАТ «Запоріжкокс», ДАЕК «Запоріжжяобленерго», відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних позивача.

Отримавши податкову накладну, покупець товару набув право на включення суми податку, вказану в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В даному випадку суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням послуг підтверджені податковими накладними, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Матеріалами справи (податковими накладними, рахунками за надання послуг, рахунками-фактурами, залізничними накладними, актами приймання-передачі, іншими бухгалтерськими документами, розрахунковими документами) підтверджено фактичне отримання позивачем товарів (послуг), оплату позивачем як отримувачем товарів (послуг) сум податку на додану вартість в ціні таких товарів (послуг) постачальникам, яка включена до складу податкового кредиту.

Документи, складені за результатами здійснення спірних господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.

Оприбуткування придбаного позивачем товару підтверджено наявними в матеріалах справи приходними ордерами, актами оприбуткування товарно-матеріальних цінностей.

Придбані позивачем товари використані у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами виготовлення та продажу позивачем феросплавної продукції.

Податковим законодавством визначено поняття операцій придбання, операцій постачання, а відповідно передбачено відображення цих операцій в податковому обліку платників податку. Нормами Податкового кодексу України не передбачено відображення у податковому обліку платника податків операцій з виробництва.

Податкове законодавство вимагає включення операцій придбання, по яким декларувався податковий кредит, до обсягів продажу товарів (обсягів постачання товарів) та відображення обсягів продажу товарів в первинних документах та податковій декларації з податку на додану вартість.

У випадку, коли платник податків здійснює перепродаж раніше придбаних товарів, до обсягів продажу включаються: обсяги придбання товарів; витрати по зберіганню придбаних товарів; витрати з транспортування товарів покупцю та інші витрати продавця (всі операції з придбання по яким сформовано податковий кредит).

Якщо платник податків здійснює реалізацію виробленої продукції, до обсягів продажу включаються: операції придбання товарів, послуг, з яких складається собівартість виготовленої продукції; витрати по зберіганню готової продукції; витрати з транспортування готової продукції покупцю та інші витрати продавця (всі операції з придбання по яким сформовано податковий кредит).

Податковим органом в акті перевірки зазначено, що обсяг продажу однієї тони феросплавної продукції (виготовленої продукції) є меншим, ніж обсяг придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованих феросплавів.

Позивач здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях придбання товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, у тому числі по операціях придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції.

З цих підстав відповідачем зроблений висновок, що ПАТ «ЗФЗ» здійснює декларування податкового кредиту по операціям з придбання товарів, послуг, які не включаються до оподаткованих операцій (обсягів продажу готової продукції).

Визначення собівартості продукції та встановлення збитків від здійснення продажу продукції на підставі документів фінансової звітності та бухгалтерских документів, наданих підприємством, не передбачено чинним податковим законодавством.

Складові виробничих витрат платника податку та фінансові результати господарської діяльності в окремих періодах не впливають на питання правильності формування сум податкового кредиту з податку на додану вартість в попередніх періодах та відповідно на правильність декларування сум податку на додану вартість до бюджетного відшкодування в наступних, оскільки податкове законодавство не ставить право платника податку на податковий кредит та отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в залежність від фінансового результату продажу продукції в окремому періоді.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включається будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компетенцією вартості товарів/послуг.

Тобто, база оподаткування податком на додану вартість операцій з поставки товарів (послуг) не залежить від вартості придбання матеріальних цінностей і визначається тільки з договірної вартості.

За висновками акту перевірки, оскільки позивачем при придбанні сировини було сплачено коштів більше, ніж отримано від реалізації готової продукції, на підставі математичних розрахунків, ПАТ «ЗФЗ» в ціну товару включено лише частину витрат, а тому останній втрачає право на формування податкового кредиту. Крім того, на думку податкового органу, собівартість товару має дорівнювати сумі реалізації товару, в протилежному випадку реалізація товару призводить до збитків, що свідчить про не здійснення підприємством господарської діяльності.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим з наступних підстав.

Статтею 42 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій придбання товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати.

Відтак, прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, які, хоча і були спрямовані на одержання прибутку, однак з об'єктивних причин призвели до заздалегідь незапланованих негативних фінансово-економічних наслідків.

Визначальним в даному випадку є саме наявність мети на отримання прибутку та здійснення платником діяльності у відповідності з визначеними цілями, однак у разі неотримання від діяльності очікуваного результату з незалежних від платника причин, останню не можна розглядати як таку, що не передбачає мети отримання прибутку. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

З огляду на зазначене, посилання податкового органу на економічну необґрунтованість операцій ПАТ «ЗФЗ» є необґрунтованими. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець надав платнику право здійснювати господарську діяльність на власний ризик і можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів. Тому збитковість окремих господарських операцій не може свідчити про недоцільність їх здійснення в межах власної господарської діяльності та не ставить в залежність право платника податків на формування податкового кредиту підприємства від наявності чи відсутності прибутку по окремим господарським операціям.

В ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так й суді апеляційної інстанції встановлено використання у господарській діяльності позивача придбаних товарів та послуг, що призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків, встановлено дотримання позивачем вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту.

Як вбачається з акту перевірки, висновок відповідача про завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за вересень 2012 р., завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту по податковій декларації за вересень 2012 р., завищення залишку від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 р., відповідно заниження податку на додану вартість за серпень та вересень 2012 р., ґрунтується, в тому числі, й на висновках акту перевірки ПАТ «ЗФЗ» № 428/26-0/00186542 від 18.10.2012 р., яким встановлено завищення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за липень 2012 р. на загальну суму 2621617 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2014 р. в справі № 0870/10640/12, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 р., скасовано податкові повішення-рішення від 02.11.2012 р. № , яким ПАТ «ЗФЗ» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2012 р. в розмірі 4630167 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 2135083,50 грн., № про зменшення ПАТ «ЗФЗ» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2012 р. на 2621617 грн. Даними судовими рішення встановлена правомірність формування позивачем від'ємного значення суми податку на додану вартість в податковій декларації за липень 2012 р. та декларування суми бюджетного відшкодування. Також судовими рішеннями встановлена безпідставність висновків СДПІ про придбання позивачем товарів, послуг, які не використовуються в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приведені приписи Податкового кодексу України, визначальним фактом права платника на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в даному випадку є фактична оплата ним сум такого податку контрагенту у попередніх податкових періодах, яка позивачем здійснена, що також підтверджена вказаними судовими рішеннями.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача про правомірність здійсненого податковим органом донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість з причин продажу позивачем феросплавної продукції за ціною, нижчою ніж собівартість його виготовлення, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон'юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни.

Чинним законодавством не передбачено обов'язковості визначення бази оподаткування податком на додану вартість, виходячи з собівартості товару.

З урахуванням визначення терміну «господарська діяльність», що міститься у пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами, а відтак і продаж позивачем феросплавної продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача.

Крім того, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України закріплює можливість суб'єкта господарювання в подальшій господарській діяльності відкоригувати раніше заявлений податковий кредит.

При визначенні податкових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями з поставки товарів ПАТ «ЗФЗ» виходило з договірних цін, які встановлені сторонами договорів поставки та відповідають рівню звичайних цін, що податковим органом спростовано не було.

Як встановлено ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підприємство, з метою складання податкового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємство відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Підприємство має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання балансового збитку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сировина, матеріали, послуги, енергоресурси, придбані ПАТ «ЗФЗ» у серпні та вересні 2012 р. використані в господарській діяльності підприємства, а також підприємством була виготовлена феросплавна продукція. Враховуючи, що з придбаної сировини та матеріалів ПАТ «ЗФЗ» виготовляло продукцію, яка в подальшому призначалася для продажу за ціною, яка включала податок на додану вартість, податковий кредит з податку на додану вартість сформовано правомірно.

Крім того, при виробництві феросплавної продукції в спірних періодах позивачем використано як сировину, що була придбана у попередніх періодах, так і сировину, що була придбана в спірних періодах. При цьому не всі товари і сировина, по яким позивачем сформовано податковий кредит в серпні та вересні 2012 р. увійшли до собівартості реалізованої продукції, оскільки частина товарів та сировини залишилася на складі та спрямована на використання її позивачем в господарській діяльності у майбутніх періодах.

Разом з тим, відповідачем не аргументовано порівняно показники фінансової звітності з показниками податкової звітності з податку на додану вартість, оскільки у фінансовій звітності відображаються всі операції, які здійснює суб'єкт господарювання, водночас положення Податкового кодексу України дають право відображати в декларації з податку на додану вартість податковий кредит з цього податку в разі, якщо операції пов'язані з господарською діяльність та підтверджуються відповідними документами. Крім того, для фінансової звітності встановлені звітні періоди 1-й квартал, півріччя, 9 місяців, рік, в той час, як для декларації з податку на додану вартість встановлений базовий звітний період, який дорівнює календарному місяцю.

Сукупність зазначених вище обставин свідчить, що підстави, які слугували фактичною підставою для зменшення позивачу суми від'ємного значення, суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, збільшення грошового зобов'язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями, знаходяться поза межами приписів Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 р. в справі № 808/205/13-а залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 р. в справі № 808/205/13-а за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 11.06.2015 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко