Справа № 2-а-3163/11
Суддя: Черненко В. О.
Дата ухвалення: 2011-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3163/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 рокуГородищенський районний суд

Черкаської області

в складі:

головуючого судді Черненка В.О.

за участю секретаря Сидоренко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі про визнання дій посадових осіб УПФ України в Городищенському районі неправомірними та перерахунок і виплату пенсії інваліду 2-ї групи, постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії посадових осіб УПФ України в Городищенському районі по нарахуванню та виплаті пенсії неправомірними і такими, що звужують його конституційні права постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліда 2-ї групи та зобовязати посадових осіб відповідача здійснити перерахунок та виплачувати йому державну пенсію у відповідності до ч.4 ст. 54, ч.3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи у відповідності до ст. 50, ч.3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.06.2011 року та виплачувати їх щомісяця надалі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що він є постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 2-ї групи захворювання, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС. Для нього - пенсіонера-інваліда 2-ї групи по захворюванню, причинний зв'язок якого встановлено і повязано з аварією на Чорнобильській АЕС, згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках державна пенсія не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 вище вказаного Закону передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам 2-ї групи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, тобто вихідним критерієм обчислення державної та додаткової пенсії є мінімальна пенсія за віком. Статтею 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначений мінімум для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що здійснюючи виплати йому державної та додаткової пенсії, нижчої аніж встановлено вищезазначеними законами, відповідач порушив норми ОСОБА_2 України, які не допускають звуження змісту та обсягу прав громадян України, а також норми законодавства, відповідно до яких нормативно-правові акти нижчого рівня не повинні суперечити актам вищого рівня. Таким чином, вважає, що відповідач порушив його право на належний соціальний захист, визначений ОСОБА_2 України та ст.ст. 50 і 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому дії відповідача щодо призначення йому державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеній до 1-ї категорії 2-ї групи інвалідності, в розмірах, що є нижчими, ніж це передбачено зазначеним Законом України, слід визнати неправомірними. Враховуючи вище викладене, просить суд визнати дії посадових осіб УПФ України в Городищенському районі по нарахуванню та виплаті пенсії неправомірними і такими, що звужують його конституційні права постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліда 2-ї групи та зобовязати посадових осіб відповідача здійснити перерахунок та виплачувати йому державну пенсію у відповідності до ч.4 ст. 54, ч.3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи у відповідності до ст. 50, ч.3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.06.2011 року та виплачувати їх щомісяця надалі.

Ухвалою Городищенського районного суду, вимоги позивача за період з 01.06.2011 року по 04.06.2011 року, включно, були залишені без розгляду на підставі ст.ст. 99-100 КАС.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначає Кабінет Міністрів України. Проте, визначення мінімального розміру пенсії за віком вказане в ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч. 1 якої передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, ч. 3 вказаної статті встановлено, що таким чином визначений мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для обчислення розмірів пенсій, призначених цим законом. Для узгодження даного питання, ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: для інвалідів 2-ої групи, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у 1986 році, розмір пенсії не може бути нижчим ніж 180 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а додаткову пенсію встановлено в розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після винесення Рішення Конституційним Судом 22.05.2008 року внесені зміни були визнані неконституційними і виплата пенсій здійснювалася відповідно до Постанов Кабінету Міністрів від 28.08.2008 року, №530 та №654 від 16.07.2008 року. Крім того, вимога позивача, яка містить зобов'язання управління в подальшому проводити щомісячні виплати з перерахунком, не може бути задоволена, оскільки, суд не наділений повноваженнями на прийняття рішення з приводу майбутніх правовідносин, які не настали. Також, дана вимога суперечить змісту чинного законодавства України, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому щодо правового регулювання суспільних відносин. Також зазначила, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року, встановлено, що в 2011 році норми і положення ст. 39,50,51,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, а постановою КМ України від 06.07.2011 року, №745, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ої категорії інвалідам 2-ї групи щомісячна додаткова пенсія встановлена в розмірі 20% від прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, а розмір державної пенсії не може бути нижчим, ніж 655 гривень. Просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов з 05.06.2011 року достатньо обґрунтований, а тому підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є постраждалим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 2-ї групи захворювання, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС.

Згідно ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках державна пенсія інваліду 2-ї групи по захворюванню, повязаному з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком. Крім того, відповідно до ст. 50 вказаного Закону, позивачу, щомісячно, як постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС, повинна призначатися додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а згідно ч. 3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що у випадку збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом, піднімається розмір пенсії, відповідно до ст. 54 даного Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, в тому числі віднесеним до категорії І. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

В 1999 році вступив в силу ЗУ «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966, який дає конкретне визначення мінімальної пенсії за віком, визначення прожиткового мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційних гарантій громадян на достатній життєвий рівень.

У ч. 3 ст. 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 зазначено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 28 даного Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Після перевищення мінімальних розмірів пенсії над розрахунковими, згідно ч. 4 ст. 54 та ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач повинен був самостійно зробити позивачу перерахунок основної та додаткової пенсії як інваліду 1-ї групи, але цього зроблено не було.

ЗУ «Про внесення змін в Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений з 01.04.2006 року і передбачений ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» - складав 359 гривень, а з 01.10.2006 року 366 гривень, Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений з 01.01.2007 року і передбачений ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» становив 380 гривень, а з 01.04.2007 року 406 гривень. На кінець 2008 року рівень мінімальної пенсії становив 498 гривень, що безпосередньо впливає на розрахунки, повязані з цим показником.

У відповідності з ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 4 Постанови КМУ від 30.05.1997 року № 523 «Про затвердження нового Порядку нарахування пенсій по інвалідності, яка наступила внаслідок каліцтва або захворювання, і пенсій в звязку з втратою годувальника, в результаті Чорнобильської катастрофи», з наступними доповненнями та змінами, у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів, відносно яких встановлений зв'язок з Чорнобильською катастрофою, по 2-ій групі інвалідності не можуть бути нижче 8 мінімальних пенсій за віком. Законодавець однозначно зазначив «в усіх випадках», а це значить без винятків.

У ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені конкретні розміри державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. В даному Законі не передбачено призначення пенсії за судовими рішеннями, тому невиконання прямих, чинних норм, встановленого законодавцем розміру мінімальної пенсії за віком (ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), та розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю (ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») є зловживаннями з боку посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області.

Конституційний Суд України, ухвалюючи Рішення від 09 липня 2007 року, N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 ОСОБА_2 України, ст. ст. 4, 27, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону про Держбюджет. Ця рекомендація ґрунтувалася на правових позиціях Суду, висловлених у зазначеному Рішенні, відповідно до яких стаття 38 Бюджетного Кодексу конкретизує вимоги частини другої статті 95 ОСОБА_2 України щодо змісту Закону про Держбюджет. У сукупності вказані статті Кодексу і ОСОБА_2 України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися Законом про Держбюджет - встановлення тільки доходів та видатків Держави на загальносуспільні потреби, а тому Закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзаци четвертий, п'ятий, шостий, восьмий пункту 4 мотивувальної частини).

Крім того, відповідно до ст. 8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України - є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_2 України, права і свободи людини і громадянина, закріплені ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік», яким установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, щодо встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст. ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст. ст. 21, 22, п. 1 ч. 2 ст. 92, ч. 1, 2, 3 ст. 95 ОСОБА_2 України та не підлягає до застосування судом при вирішенні цього спору.

Виходячи зі змісту ч.3 ст. 162 КАС України про право суду визначити спосіб гарантованого захисту прав людини і громадянина від порушень зі сторони суб'єктів владних повноважень, що повністю узгоджується з приписами ст. 13 Конвенції щодо права кожного на ефективний засіб юридичного захисту та практикою Європейського Суду з прав людини щодо необхідності завдяки такому засобу запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов, суд, враховуючи, що позивачу як постраждалому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачені, державна пенсія у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, і які відповідачем у межах шестимісячного строку позовної давності виплачувались і виплачуються в неповному обсязі, задля захисту законного права позивача на мирне володіння своїм майном, визнає бездіяльність відповідача протиправною в частині ненарахування та щомісячної невиплати позивачу державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, та виходячи з позовних вимог, зобов'язує його нарахувати, перерахувати та виплатити позивачу як постраждалому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії інваліду 2-ї групи державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 05.06.2011 року, з врахуванням раніше виплачених сум та щомісячно здійснювати виплату пенсії та додаткової пенсії у зазначених розмірах по день припинення такого права у позивача. Така постанова є гарантовано ефективним засобом юридичного захисту, тому що позбавляє позивача необхідності регулярно в межах строку позовної давності звертатися до суду у разі захисту ним порушеного права лише за минулий період, тобто запобігає виникненню умов, які становлять порушення, та не допускає подальшого їх існування.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити про те, що загальне поняття пенсії визначено в статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, відповідно до якого пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом. Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається тільки дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий строк, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ст.ст. 21, 22, 24, 46, 55, 75, 92, 152 ОСОБА_2 України, ст.ст. 1, 13, 50, 54, 56, 67, 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законами України «Про державний бюджет України на 2006-2009 роки», рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, ст.ст.10, 28, 46, 81 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя», ст.ст.6, 17, 71, 99, 102, 159, 160, 163, 181, 185, 186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

позов задоволити. Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі у не перерахунку ОСОБА_1 постраждалому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи захворювання, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у відповідності до ст. ст. 50,54,67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Городищенському районі, у відповідності до ст. ст. 50, ч.4 54, ч.3 ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 постраждалому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи захворювання, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС державну пенсію по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, - в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та з урахуванням проведених виплат, починаючи з 05.06.2011 року по день припинення такого права позивача.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк, з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_3