Справа № 2а-4636/10/2170
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2015 р. м. Київ К/9991/21968/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області (правонаступника Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби)

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012

у справі №2а-4636/10/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Стар» ЛТД

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.01.2011 в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.01.2011 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні від 23.03.2010 №/0, №/0, від 07.06.2010 №/1, №/1, від 25.06.2010 №/2, №/2.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт № 3728/23-5/31390189 від 19.08.2010.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: завищення валових витрат на суму 26596 грн. внаслідок включення до складу валових витрат суми орендної плати за автомобілі та вартість бензину, використаного орендованими автомобілями, за договорами оренди автомобілів з фізичними особами, які нотаріально не посвідчені, а, отже, є нікчемними;

- пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме, включення до валових витрат вартості списаних будівельних матеріалів використання яких у господарській діяльності позивача на загальну суму 53275 грн. не підтверджено;

- пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення податкового кредиту на суму 20505 грн. внаслідок віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні бензину, орендної плати за автомобілі, ПДВ з вартості будівельних матеріалів, використаних на ремонт приміщень.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.03.10 № /0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 21196 грн. та застосування 10598 грн. штрафних санкцій, №/0 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 19455 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 9728 грн.

За наслідками адміністративного оскарження скарги платника залишені без задоволення, прийняті податкові повідомлення-рішення з відповідним індексом, якими доведено нові граничні строки сплати податкових зобов??язань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем були укладені договори оренди легкових автомобілів з фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, у порушення вимог ст. 799 Цивільного кодексу України, не були посвідчені нотаріально.

Згідно з ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як зазначено у ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані договори оренди автомобілів є нікчемним та не створюють будь-яких правових наслідків з моменту їх вчинення.

Водночас абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи те, що договори оренди не посвідчені нотаріально та є нікчемним, вони не створюють будь-яких правових наслідків з моменту їх підписання, у зв'язку з чим як самі договори, так і складені на їх виконання первинні документи, не набули статусу первинного документу в силу своєї недійсності, не створюють будь-яких правових наслідків та не можуть бути підставою для відображення операцій з оренди в бухгалтерському та податковому обліку, що помилково не враховано судом апеляційної інстанції.

Отже, витрати на оренду та придбання паливно-мастильних матеріалів для експлуатації автомобілів не належать до витрат, пов'язаних з веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), оскільки отримання зазначених автомобілів в оренду не підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» пов'язує виникнення права на податковий кредит з придбанням товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. З огляду на нікчемність договорів оренди легкових автомобілів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що платник податку не мав права відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені (нараховані) у складі витрат на оплату орендних платежів та придбання пально-мастильних матеріалів для орендованих легкових автомобілів.

Що стосується правомірності віднесення позивачем до складу валових витрат вартості списаних будівельних матеріалів на ремонт орендованих будівель, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність документального підтвердження зв'язку цих витрат з господарською діяльністю позивача, оскільки виключно акти списання товарно-матеріальних цінностей на ремонт приміщень, без відповідних доказів проведення самого ремонту, не є такими доказами. За відсутності відповідних первинних документів, які підтверджують зв'язок витрат з господарською діяльністю позивача, підприємство не може включити до валових витрат понесені при виконанні ремонту витрати, а до податкового кредиту суми ПДВ з вартості списаних будматеріалів.

З огляду на викладене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень та наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012 скасувати.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.01.2011 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун