Справа № 826/2283/15
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2283/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін О.А. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

при секретарі Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ» до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України, які полягають у відмові у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 р. від 16.01.2015 р. Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ» (код з ЄДР 39246271), додатку № 5 від 16.01.2015 р. до даної декларації, реєстру виданих та отриманих податкових накладних від 16.01.2015 р., відмова щодо чого оформлена квитанціями № 1 від 16.01.2015 р.

Зобов'язано Державну фіскальну службу України прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість Приватного підприємства «Імпостач-ЛПТ» (код з ЄДР 39246271) за грудень 2014 року, додаток № 5 до даної декларації, реєстр виданих та отриманих податкових накладних до даної декларації та враховувати їх поданими датою фактичного надходження - 16.01.2015 р.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство «Імпостач-ЛПТ» (код з ЄДР 39246271; адреса: 04136, м. Київ, вул. М. Гречка, 13 оф. 705) зареєстровано у статусі юридичної особи 06.06.2014 р.

Позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

18.06.2014 р. між позивачем та ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві укладено договір № 180620141 про визнання електронних документів.

16.01.2015 р. позивачем сформовано податкову декларацію з ПДВ за грудень 2014 р., а також додаток № 5 та реєстр виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2014 р. У звітності визначена адреса позивача: м. Київ, вул. Маршала Гречка, будинок 13, офіс 705, що відповідає зареєстрованій в ЄДР адресі позивача.

16.01.2015 р. позивачем отримано квитанції № 1 в яких зазначено, що документи доставлено до центрального рівня ДПАУ (ДФСУ).

У зазначених квитанціях міститься позначка - документ не прийнято. Виявлені помилки: для платника заборонено прийом звітності по електронній пошті. Можливо відсутній договір з ДФСУ.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що листом ДПІ від 16.09.2014 р. за № 8820/10/26-56-10-05 позивача повідомлено про розірвання вищезгаданого договору, у зв'язку з порушенням істотних умов договору. Зокрема, вказується на наявність довідки від 15.09.2014 р. № 79707, в якій зазначено, що місцезнаходження підприємства не встановлено.

З наведеного вбачається, що прийняття звітності позивача було заблоковано технічним шляхом на рівні ДФСУ у зв'язку з відсутністю договору про визнання електронних документів.

При цьому, на районному рівні, тобто на рівні ДПІ, не приймалося рішення в порядку п. 49.11., п. 48.6. ПК України про невизнання поданих документів податковою звітністю.

Між тим, в контексті обставин неприйняття на рівні ДФСУ податкової звітності позивача у зв'язку з відсутністю, на думку відповідачів, договору про визнання електронних документів, слід зазначити, що відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2014 р. у справі № 826/19463/14 задоволено позов ПП «Імпостач-ЛПТ» до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві. Так, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів № 180620141 від 18 червня 2014 року, укладеного між Приватним підприємством «Імпостач-ЛПТ» та Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві. Відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.15 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.02.2015 року відмовлено ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

Відповідно до п. 49.1. ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (п. 49.2. ПК України).

Відповідно до п. 49.3. ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

В контексті наведеного слід зазначити, що в даному випадку позивач мав право скористатись альтернативними способами доставки звітності.

Обравши спосіб доставки звітності засобами телекомунікаційного зв'язку, позивач мав обґрунтовані підстави вважати, що діє відповідний договір та звітність подається відповідно до договору та встановлених правил. Подання звітності в інший спосіб є правом, а не обов'язком платника податків.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом подати звітність засобами телекомунікаційного зв'язку.

Згідно з п. 49.8. ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Відповідно до п. 49.15. ПК України, податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначає Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року №233 (далі по тексту - Інструкція).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно з п. 4 розділу ІІ Інструкції, податкові документи в електронному вигляді з обов'язковими реквізитами (у тому числі з електронним цифровим підписом платника податків (його посадових осіб), подані відповідно до цієї Інструкції, згідно із законодавством є оригіналами, мають юридичну силу, повинні зберігатися та можуть використовуватися під час судового або досудового вирішення спорів.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції, передбачено, що, у разі, подання податкового документа в електронному вигляді платник податків має право не подавати податкові документи на паперових носіях.

Відповідно до пунктів 7.3 - 7.5. розділу ІІІ Інструкції: після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту); перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку; підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

Прийом податкових документів здійснюється Центральним порталом приймання електронної звітності Міндоходів (ДФС України).

В даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, електронні документи (податкова звітність позивача) по суті не прийняті на стадії надходження до Центрального порталу приймання податкової звітності лише з однієї причини - заборона прийму звітності у зв'язку з розірванням договору про визнання електронних документів шляхом блокуванням можливості подання позивачем звітності засобами телекомунікаційного зв'язку, тобто по суті технічним шляхом.

У той же час, враховуючи зміст судових рішень у справі № 826/19463/14, відповідно до яких дії ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві по розірванню договору, що оформлено шляхом направлення повідомлення від 16.09.2014 р., визнані протиправними, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з направленням зазначеного повідомлення про розірвання договору про визнання електронних документів, цей договір не втратив своєї юридичної значимості для цілей реалізації позивачем свого права на подання звітності в електронному вигляді, у т.ч. вищезгаданої податкової звітності за грудень 2014 року, оскільки договір не був розірваний у встановленому порядку.

Оскільки договір весь час, з моменту укладання, продовжував діяти, то, відповідно, зберігався обов'язок контролюючих органів приймати податкову звітність, відповідно до п/п. «в» п. 49.3. та 49.8. ПК України.

Однак, звітність не була прийнята на рівні ДФС України, а відтак, враховуючи наведене вище, - протиправно. Подання позивачем звітності засобами телекомунікаційного зв'язку, а не у документарній формі, жодним чином не доводить правомірності дій ДФС України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті податкової звітності є неправомірними.

Що стосується позовної вимоги про визнання дій неправомірними Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, то колегія суддів зазначає, що в даному випадку прийом звітності був заблокований на центральному рівні та надалі, до районного рівня, звітність не надсилалася та не надходила. Державна податкова інспекція у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві при цьому не приймала рішень щодо невизнання податковою звітністю податкової декларації та додатків до неї, а відтак, в даному випадку, не встановлено порушення прав позивача з боку Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Крім того, колегія суддів зазначає, рішення суду першої інстанції не стосується прав та обов'язків ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

За таких обставин, апеляційні скарги є необґрунтованими, їх доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.04.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Повний текст ухвали виготовлено 11.06.2015 року.

.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Літвіна Н. М.

Коротких А. Ю.