Справа № 826/291/15
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Київ К/800/17788/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказів,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 04.01.2015 № 3 о/с про відкликання з чергової відпустки генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_2 начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю. Визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 04.01.2015 № 4о/с про звільнення генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю, зарахування його в розпорядження МВС України за цією посадою, строком на два місяці, з 04 січня 2015 року. Поновлено генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді начальника Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що наказом МВС України від 01.03.2014 № 203о/с позивач був зарахований до кадрів МВС України із спеціальним званням «генерал-лейтенант міліції» та призначений начальником Департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю.

Наказом МВС України від 29.12.2014 № 2776 о/с позивачу була надана чергова відпустка строком на 25 діб з 31.12.2014 по 24.01.2015.

В той же час, наказом МВС України від 04.01.2015 № 3 о/с ОСОБА_2 було відкликано з чергової відпустки, у зв'язку із службовою необхідністю з 04.01.2015.

Наказом МВС України від 04.01.2015 № 4 о/с позивача було звільнено з займаної посади, зарахувавши його в розпорядження МВС України за відповідною посадою з 04.01.2015 відповідно до пп. г п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, згідно даних довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ № 3442 вбачається, що у період з 30.12.2014 року по 08.01.2015 року позивач перебував на лікарняному.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що накази Міністерства внутрішніх справ України прийняті всупереч нормам Закону та під час перебування позивача на лікарняному.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Пунктом 10 Положення закріплено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до пп. а п.49, п.52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки, крім іншого, чергові.

Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Пунктом 55 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ закріплено, що відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище).

В той же час, зазначений пункт Положення не містить переліку обставин, які б визначали або обґрунтовували крайню таку необхідність.

Судами встановлено, що з тексту оскаржуваного наказу від 04.01.2015 № 3 о/с вбачається, що відкликання позивача з чергової відпустки здійснено у зв'язку із службовою необхідністю. В той же час, зазначений наказ не містить посилань та роз'яснень у чому саме полягає така службова необхідність.

Крім цього відповідачем не надано суду доказів винесення наказу (розпорядження ) про роботу у вихідний день 04.01.2015 (неділя) табелю обліку робочого часу за вказаний день. У той же час, за частиною 1 статті 71 Кодексу законів про працю України робота у вихідні дні забороняється.

Згідно підпункту "г" пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади;

Отже, підпункт «г» пункту 40 передбачає, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

В той же час, у порушення зазначених норм, згідно тексту оскаржуваного наказу, позивача було звільнено з займаної посади та зараховано в розпорядження МВС України за займаною посадою.

Також судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 з 30.12.2014 по 08.01.2015 перебував на лікарняному, що підтверджено довідкою про тимчасову непрацездатність.

Відповідачем при прийнятті оскаржуваних наказів не було прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_2 з 30.12.2014 по 08.01.2015 перебував на лікарняному, а звільнення його в період тимчасової непрацездатності порушує права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2014 року №21-212а14.

Також необхідно зазначити, що оскаржувані накази про відкликання позивача з чергової відпустки, а також про його звільнення, видані в один день - 04.01.2015, що додатково ставить під сумнів правомірність прийняття наказів відповідачем.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді М.М. Заїка

А.Ф. Загородній