Справа № 804/20424/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Західної об’єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

в с т а н о в и в :

10 грудня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Екологічні системи України» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило визнати протиправними дії Західної об’єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо невизнання податковими та відмови в прийнятті податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за червень 2014 року - вересень 2014 року з додатками; визнати звітні податкові декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України» з податку на додану вартість за червень – вересень 2014 року, з додатками, такими, що у момент їх фактичного отримання, тобто 22.10.2014 року, 24.09.2014 року, 20.08.2014 року, 21.07.2014 року, зобов’язати Західну об’єднану державну податкову інспекцію м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відобразити показники (дані) звітніх податкових декларацій товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні системи України» з податку на додану вартість за червень – вересень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства, а саме безпідставно не прийнято декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України» з податку на додану вартість та не визнано документи податкової звітністю. Також, позивач зазначає, що податкові декларації містять всі обов’язкові реквізити, а тому підстави для не визнання декларацій як податкових у відповідача були відсутні.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо невизнання податкових декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю "Екологічні ресурси України" (код ЄДРПОУ 38774637) з податку на додану вартість за червень - вересень 2014 року з додатками; визнано податкові декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛОГІЧНІ РЕСУРСИ УКРАЇНИ" (код ЄДРПОУ 38774637) з податку на додану вартість за червень - вересень 2014 року з додатками прийнятими у день їх фактичного отримання, а саме, 22.10.2014р., 24.09.2014р., 20.08.2014р., 21.07.2014 р., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було правомірно не прийнято декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України» як податкові, оскільки свідоцтва позивача як платника податку на додану вартість анульовано рішенням податкового органу у зв’язку з відсутністю підприємства за місцем реєстрації.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

На виконання вимог закону позивачем були заповнені звітні податкові декларації з податку на додану вартість з додатками за: вересень 2014 року, серпень 2014 року, липень 2014 року, червень 2014 року, та відповідно надіслані через пошту та в електронному вигляді відповідачеві.

Відповідно декларацію за вересень 2014 року було направлено 21.10.2014р. та вручено відповідачеві - 22.10.2014р., декларацію за серпень 2014 року направлено 23.09.2014р. та отримано відповідачем - 24.09.2014р. декларацію за липень 2014 року подано в електронному вигляді та отримано відповідачем 20.08.2014р. декларацію за червень 2014 року отримано відповідачем - 21.07.2014р. Вказані факти підтверджуються відповідними квитанціями, фіскальними чеками, повідомленнями, описами.

Як зазначає позивач, звернувшись в центр обслуговування платників податків Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, йому стало відомо про: неприйняття зазначеної податкової звітності; невизнання вказаних податкових декларацій; не відображення показників (даних) звітних податкових декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України» з податку на додану вартість за червень - вересень 2014 року, з додатками, в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі, в картці особового рахунку останнього.

Правомірність та обґрунтованість дій податкового органу щодо невизнання декларацій позивача з податку на додану вартість за звітний період червень – вересень 2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що декларації позивача з податку на додану вартість відповідали вимогам чинного законодавства щодо своєї форми та змісту, у зв’язку з чим, підстави для неприйняття податкових декларацій у відповідача були відсутні. Також, суд зазначив про протиправну бездіяльність відповідача з приводу не прийняття відповідного рішення щодо відмови в прийнятті податкової звітності позивача як того вимагає визначена законом процедура.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок подання податкової звітності до органів державної податкової служби регулюється ст. 49 ПК України.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Згідно п. 10 розділу І Порядку № 1492 податкова звітність подається до органу державної податкової служби особою, яка зареєстрована платником ПДВ згідно з вимогами розділу V ПК України.

У відповідності до абзацу 1 п. 49.9 ст. 49 ПК України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Згідно з п. 49.8 ст. 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Податкова декларація складена з порушенням вимог цієї статті не вважається податковою декларацією.

Суд дослідивши декларації позивача з податку на додану вартість за період червень – вересень 2014 року дійшов висновку щодо їх відповідності вимогам вказаних вище норм права.

В свою чергу, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що підставою для відмови в прийнятті податкової звітності позивача з податку на додану вартість слугувало анулювання свідоцтва товариства з обмеженою відповідальністю «Екологічні ресурси України» як платника податку на додану вартість у зв’язку з відсутністю останнього за місцем реєстрації підприємства.

Як вбачається з доданої відповідачем до апеляційної скарги довідки з ІС «Податковий блок», свідоцтво позивача як платника податку на додану вартість анульовано 15.09.2014 року на підставі Форми 6-ПДВ з підстав 36- До ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням.

В свою чергу, встановлені обставини справи свідчать про те, що прозивачем до податкового органу було подано декларації за період червень – вереснь 2014 року, а саме: декларацію за вересень 2014 року було направлено 21.10.2014р. та вручено відповідачеві - 22.10.2014р., декларацію за серпень 2014 року направлено 23.09.2014р. та отримано відповідачем - 24.09.2014р., декларацію за липень 2014 року подано в електронному вигляді та отримано відповідачем 20.08.2014р. декларацію за червень 2014 року отримано відповідачем - 21.07.2014р..

Із додатків до вказаних декларацій з податку на додану вартість додано реєстри виданих та отриманих позивачем податкових накладних. Зокрема, у відповідності до реєстрів за звітний період вересень 2014 року вбачається, що позивачем задекларовано податок на додану вартість за наслідками виписаних та отриманих податкових накладних по 15.09.2014 року включно, тобто до закінчення дії свідоцтва позивача я платника податку на додану вартість.

Отже, фактично, декларації за період червень – версень було сформовано позивачем за період перебування його на обліку у відповідача як платника податку на додану вартість, та у вказані періоди свідоцтво ТОВ «Екологічні ресурси України» як платника податку на додану вартість скасовано не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо неприйняття декларацій ТОВ «Екологічні ресурси України» за червень, липень, серпень, вересень 2014 року як податкових.

Щодо вимоги позивача про покладення зобов’язання на відповідача прийняти декларації днем її фактичного надходження, суд зазначає наступне.

Скасування рішення відповідача про відмову в прийнятті декларації як податкової означає, що таке рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України. Тому, в даному випадку, обов’язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими. Відтак, підстави для додаткового зобов’язання відповідача прийняти податкову декаларацію днем її фактичного надходження відсутні.

В свою чергу, вимоги позивача про покладення на Західну об’єднану державну податкову інпекцію м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області у десятиденний строк надати надати до суду звіт про виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Згідно приписів с. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту або у разі його ненадходження у встановлений строк суд може постановити окрему ухвалу.

Суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог та визнав декларації з податку на додану варітсть поданими в день їх фактичного надходження до податкового органу.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення, яке повністю відновлює порушені права та інтереси позивача та не потребує здійснення заходів контролю за виконанням судового рішення у вигляді подання звіту при виконання рішення суду.

Стосовно вимоги позивача про зобов’язання відповідача вчинити певні дії по відображенню показників податкової звітності ТОВ “Екологічні ресурси України” в податковій базі, суд апеляційної інстанції зазначає, що відображення показників податкової звітності здійснюється податковим органом після прийняття документів податкової звітності, відтак права позивача на достовірне відображення показників податкової звітності нарахі не порушене, у зв’зяку з чим, зазначена вимога не може бути вирішена в судовому порядку у відповідності до приписів ст.6 КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 року є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Західної об’єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області – залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко