Справа № 487/5219/14-а
Суддя: Щербина С. В.
Дата ухвалення: 2014-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/487/198/14
Справа № 487/5219/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.07.2014 рокуроку Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Горта О.М.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконним припису та його скасування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Миколаївської міської ради про визнання незаконним припису від 28.03.2014 року про демонтаж гаражу та звільнення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та скасування його.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю, посилаючись на те, що відповідно до ст.ст. 26 п.34, 59 п.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення Миколаївської міської ради від 21.04.2011 року №5/15, яким затверджено "Положення про порядок розгляду питань, пов'язаних із самочинним будівництвом та повернення самовільно зайнятих земельних ділянок", у межах своїх повноважень Миколаївська міська рада направила позивачу припис від 28.03.2014 року в добровільному порядку демонтувати зведений гараж та привести самовільно зайняту земельну ділянку у придатний для використання стан, оскільки гараж позивачем побудований без правовстановлюючих документів на землю та є самочинним будівництвом. Крім того, рішенням суду позивач був позбавлений права власності на гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1. При цьому, припис не є адміністративним стягненням в розумінні ст. 24 КУпАП та відповідно не відноситься до нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, а тільки встановлює факт порушення, тому не можу бути предметом даного спору.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до вимог т. 19 Конституції правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не можу бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28.03.2014 року секретарем Миколаївської міської ради Грататуровим Ю.І. був виданий припис, яким запропоновано ОСОБА_1 демонтувати гараж та звільнити земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , оскільки гараж позивачем побудовнний без правовстановлюючих документів на землю та є самочинним будівництвом.

При цьому суд не може погодитись з висновком відповідача про те, що мав місце факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки, а відповідно і з правомірністю оскаржуваного припису, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" встановлено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Слід зауважити, що згідно із зазначеним терміном, вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування не приймав рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Як вбачається з матеріалів справи, батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_3, як виняток, як інваліду Вітчизняної війни 2 групи, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 02.04.1968 року було дозволено будівництво гаражу у дворі його будинку АДРЕСА_1. В подальшому домоволодіння АДРЕСА_1 було знесено, а гараж відновлений СУ тресту "Миколаївжилбуд". ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті батька за позивачем заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано право власності на гараж по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення суду, рішенням Миколаївської міської ради №2657 від 20.12.2006 року гараж, який належить ОСОБА_1 надано нову адресу АДРЕСА_1, а рішенням виконавчого комітету №10 від 26.01.2007 року оформлено право власності на гараж за ОСОБА_1 та 06.02.2007 року видано свідоцтво про право на нерухоме майно.

15.04.2007 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2006 року було скасовано та ухвалою суду від 17.10.2007 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2013 року та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2013 року, визнано недійсним та скасовано п. 32 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради 310 від 26.01.2007 року, яким оформлено право власності на гараж по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, скасовано свідоцтво про право власності на вищевказаний гараж, визнано незаконним п. 38 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №2657 від 20.12.2006 року, яким гаражу, який належить ОСОБА_1 надано нову адресу АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, на якій розташований гараж по АДРЕСА_1, відноситься до земель територіальної громади м. Миколаєва.

Позивач звертався до Миколаївської міської ради щодо відведення земельної ділянки. на якій розташований гараж по АДРЕСА_1, йому у користування, але йому в цьому було відмовлено.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.02.2008 року було визнано недійсним висновок Миколаївської міської ради від 01.08.2007 року щодо відмови позивачу у відводі земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 та зобов'язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради розглянути звернення ОСОБА_1 з вищезазначеного питання.

Після чого позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про розгляд питання щодо відведення земельної ділянки під гараж та вирішення цього питання було доручено начальнику управління містобудування та архітектури Бондарю О.В., яким позивачем було надано генеральний план дворової території із зазначенням місце розташування гаража.

Але до теперішнього часу звернення ОСОБА_1 не розглянуто та відповідачем не прийнято ніякого рішення.

Також, суд зазначає, що Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 14.09.2001 року Інспекції державного архітерктурно-будівельного контролю у Миколаївській області при перевірці гаража, розташованого по АДРЕСА_1, порушення вимог містобудівного законодавства ОСОБА_1 не виявлено.

Згідно ст.69 КАСУ України, доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Проте, достовірних доказів, які б спростовували твердження позивача та доводили законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, суду не надано.

Згідно статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що на момент винесення Миколаївською міською радою припису від 28.03.2014 рокуз , ОСОБА_1 самовільного зайняття зімельної ділянки здійснено не було, крім того позивачем було вжито заходів до отримання документів про відвід земельної делянки під гараж по АДРЕСА_1.

З огляду на зазначене суд вважає, що припис від 28.03.2014 року, яким позивачу приписано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та демонтувати гараж, є протиправним та підлягає скасуванню.

До заперечень представника відповідача суд ставиться критично, оскільки вони протирічать матеріалам справи та спростовуються дослідженими судом доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання незаконним припису та його скасування - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Миколаївської міської ради на ім'я ОСОБА_1 від 28.03.2014 року про звільнення земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та порядок, передбачений ст.186 КАС України.

Суддя: С.В. Щербина