Справа № 642/3183/15-а
Суддя: Бородіна О. В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/642/62/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., з участю секретаря Алімурадової Т.Я., розглянувши в судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом Прокурора Ленінського району м. Харкова в інтересах Харківської обласної ради до Адміністрації Ленінського району ХМР, третя особа ПАТ Харківський завод електоромонтажних виробів № 1 про визнання незаконним та нечинним розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 2 ст. 60 КАС України, прокурор Ленінського району м. Харкова 20 квітня 2015 року звернувся до суду з вимогою визнання незаконним та нечинним розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409.

У судовому засіданні представником відповідача надано до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду. Представник відповідача при цьому посилається на пропуск строку прокурором при зверненні з адміністративним позовом, оскільки прокурору з 2013 року було відомо про обставини викладені у позовній заяві.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення вказаного клопотання заперечував, посилаючись на те, що ним не пропущений строк звернення до суду, оскільки про порушення інтересів держави в особі Харківської обласної ради прокурор дізнався після набрання чинності вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року та повідомленням слідчого про встановлені порушення закону. Та зазначає, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом виник з 15.12.2014 року.

Представник третьої особи проти задоволення клопотання заперечував.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання, дослідивши надані до клопотання документи, прийшов до наступного висновку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, законодавець поділяє строки звернення з адміністративним позовом на загальні та спеціальні. Загальні строки встановленні частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а спеціальні іншими статтями зазначеного кодексу та іншими законами, які зазвичай коротші від загального строку, що обумовлено специфікою відповідних відносин.

Загальний строк для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог (абзац 2 частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою, другою статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної ОСОБА_1 України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, окрім іншого, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням).

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 361 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Разом з тим, надання законом прокурору права на представництво інтересів держави в суді не ставить його у привілейоване, порівняно з іншими учасниками судового процесу, становище щодо участі у розгляді справи в суді, включаючи застосування процесуального строку, в межах якого можлива реалізація права на представництво інтересів держави в суді шляхом звернення з адміністративним позовом.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, Прокурор Ленінського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної ради звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Ленінського району ХМР, третя особа ПАТ Харківський завод електоромонтажних виробів № 1 про визнання незаконним та нечинним розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409, яким ботанічна памятка природи місцевого значення Залютинська передана під охорону заповідного режиму АТЗТ ХЗМВ-1, що стало підставою до складання охоронного зобовязання, яке зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Харківській області 29.07.1999 року.

У позові прокурор зазначає, що відповідно до ст. 4 ЗУ Про природно-заповідний фонд України, зі змінами на 1999 рік, обовязок забезпечення режиму охорони і збереження обєктів природно-заповідного фонду покладений на землевласників, але ботанічна памятка природи місцевого значення Залютинська ніколи не перебувала у віданні, користуванні або власності АТЗТ ХЗМВ-1 та його правонаступник ПАТ ХЗМВ-1, та у безпосередній близькості не розташована, що унеможливлює виконання ПАТ ХЗМВ-1 заходів щодо збереження ботанічної памятки природи місцевого значення Залютинська.

За таких обставин прокурор вказує на те, що розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409 суперечить вимогам ст.ст. 1,4, 46, 28, 60 ЗУ Про природно-заповідний фонд України, рішенню V сессії ХХІІІ скликання Харківської обласної ради від 23.02.1999 року та додатку № 3 до нього, чим порушено державні інтереси у сфері регулювання суспільних відносин щодо обрганізації, охорони і використання територій та обєктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління в цій галузі, які передбачені ст. 1 ЗУ Про природно-заповідний фонд України, що і стало приводом звернення прокурора до суду з вказаним позовом.

Однак, тіж самі доводи були зазначені у поданні від 11.02.2013 року прокурора Ленінського району м. Харкова про припинення бездіяльності посадових осіб адміністрації ленінського району Харківської міської ради, усунення порушень вимог законодавства про природно-заповідний фонд України, причин і умов, що їм сприяють.

Тобто, всі ці обставини, що зазначені у позові прокурору Ленінського району м. Харкова були відомі ще у 2013 році.

Водночас, суд звертає увагу на наступне.

Правові основи діяльності прокуратури визначені Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про прокуратуру» предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор в межах своєї компетенції має право вносити подання.

Згідно з статтею 21 Закону України «Про прокуратуру» подання може бути внесено Прем'єр-міністру України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, міністерствам та іншим центральним і місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, військовим частинам, громадським об'єднанням, органам державного нагляду (контролю), посадовим і службовим особам цих органів, підприємствам, установам та організаціям незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, фізичним особам - підприємцям.

Відповідний прокурор має бути повідомлений про результати розгляду подання та вжиті заходи у визначений ним строк, що обчислюється з дня отримання подання та не може бути меншим 10 днів.

У разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо:

1) визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині;

2) визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень;

3) визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Для звернення прокурора з позовом до суду встановлюється 15-денний строк, що обчислюється з дня одержання повідомлення про відхилення подання або в разі неповідомлення прокурора про результати розгляду подання з дня закінчення визначеного прокурором строку для його розгляду.

Отже, в даному випадку, з врахуванням вимог статті 21 Закону України «Про прокуратуру», початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язаний з днем одержання повідомлення про відхилення подання чи з днем закінчення визначеного прокурором строку для його розгляду та підлягає обчисленню саме з цього дня, а не з наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок, як це передбачено для процесуальних строків.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та вирішенні питання про дотримання чи порушення прокурором цього строку, суд встановлює, коли прокурор дізнався або повинен був дізнатися про відхилення його подання, а якщо строк пропущено, то з яких саме причин та чи є дані причини поважними.

З матеріалів доданих до клопотання видно, що листом № 4024/9- 13 від 01.04.2013 року прокурора Ленінського району м. Харкова повідомлено про відхилення подання, а з даним позовом до суду прокурор звернувся лише 20.04.2015 року, про що свідчить реєстраційний штамп суду, у якому зазначено дату надходження позовної заяви.

Наведені прокурором доводи в позовній заяві щодо визначення строку з якого слід відраховувати строк звернення до суду, судом не приймаються, оскільки, як вже було зазначено, обставини зазначені у позові як підстава для визнання незаконним та нечинним розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409, прокурором були зазначені у поданні ще у 2013 році, а відтак прокурором пропущено строк звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку матеріали справи не містять, що в свою чергу, відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов прокурора Ленінського району м. Харкова в інтересах Харківської обласної ради до Адміністрації Ленінського району ХМР, третя особа ПАТ Харківський завод електоромонтажних виробів № 1 про визнання незаконним та нечинним розпорядження голови Ленінської районної ради м. Харкова Харківської області від 28.06.1999 року № 409 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом пяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Бородіна