Справа № 822/2670/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2015 м. Київ К/800/47427/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» до Хмельницької митниці Міндоходів про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови, що переглядається за касаційною скаргою Хмельницької митниці Міндоходів на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 7 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Славутський комбінат «Будфарфор» (далі - позивач) звернулося в Хмельницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Хмельницької митниці Міндоходів (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 24 грудня 2013 року №400040000/2013/000042/1 про коригування митної вартості товару, визнати протиправною та скасувати картку відмови в митному оформленні товару від 24 грудня 2013 року №400040000/2013/00084.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що не погоджується з винесеними відповідачем карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішенням про коригування митної вартості товарів, оскільки ним були надані всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На думку позивача, єдиною підставою для відмови у митному оформленні є висновки відповідача щодо наявності розбіжностей в частині включення до митної вартості складової щодо витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Однак навантаження та вивантаження товару не передбачалось умовами контракту, а обробка товару не здійснювалась. У зв'язку з цим, як вважає позивач, подані документи не можуть містити розбіжностей, оскільки такі витрати не входять до митної вартості товару через їх відсутність.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 7 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 24 грудня 2013 року № 400040000/2013/000042/1.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови від 24 грудня 2013 року № 400040000/2013/00084.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просить оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 21 грудня 2012 року між позивачем та компанією-постачальником "Helmut Kreutz GmbH" (Німеччина) було укладено Контракт №І 12/55, предметом якого була поставка позивачу силікат цирконію Kreutzonit Super FF5 (далі - товар), на виконання якого на адресу позивача в грудні 2013 року направлено товар відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 19 грудня 2013 року №20133216, згідно до якого загальна вартість товару визначалась на рівні 23000,00 євро.

Позивачем з метою митного оформлення товару, передбаченого рахунком-фактурою, була заповнена та подана до підрозділу відповідача - митного посту "Славута" митна декларація від 29 серпня 2013 року №400040000/2013/004316.

Товар був задекларований у митний режим "імпорт". Фактурна вартість товару визначена на рівні 23000,00 євро, а митна вартість - 24689,19 євро. Визначення митної вартості товару позивач здійснив за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, додавши до фактурної вартості витрати на транспортування товару.

Позивач разом з митною декларацією надав відповідачу контракт від 21 грудня 2012 року №І 12/55, специфікацію на поставку товарів від 2 грудня 2013 року №12, рахунок-фактуру (інвойс) від 19 грудня 2013 року №20133216, договір № 13/11 про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 1 листопада 2013 року, договір про надання транспортних послуг від 6 серпня 2013 року № 112-12, довідку про транспортні витрати від 24 грудня 2013 року № 24/12, копію митної декларації країни відправлення від 19 грудня 2013 року MRN 13DE76E6, міжнародну товарно-транспортну накладну від 19 грудня 2013 року - (CMR), прайс-лист виробника із калькуляцією від 19 грудня 2013 року №б/н.

Під час перевірки документів, поданих позивачем для митного оформлення, відповідачем встановлено, що відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), документи, подані до митного оформлення містять розбіжності. У зв'язку з чим, відповідачем 24 грудня 2013 року прийнято рішення №400040000/2013/000042/1 про коригування митної вартості товару, внаслідок чого митну вартість товару було збільшено з 24689,19 євро до 27000,00 євро та складено картку відмови у митному оформленні товару №400040000/2013/00084 з підстави неподання документів, що підтверджують складові митної вартості товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства, а саме, відповідачем не доведено: неповноти чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів.

Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Підставою прийняття оскаржуваних рішень, був висновок відповідача про недостатність поданих позивачем документів для підтвердження митної вартості товару.

В рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що рішення прийнято внаслідок неподання документів, які підтверджують складові митної вартості, а подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (витрати на страхування товарів). В зв'язку з чим відповідно до частини третьої статті 53 МК України позивача зобов'язано подати додаткові документи.

Згідно із частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до переліку даних документів, наведеного в частині другій даної статті, такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Позивач, отримавши картку відмови від 24 грудня 2013 року №400040000/2013/00084, додав до митної декларації наступні документи:

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи;

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародну автомобільну накладну;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару;

- рахунок-фактуру (інвойс);

- пакувальний лист;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту);

- зовнішньоекономічний договір (контракт);

- договори (контракти) про перевезення; інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; резервну позицію;

- сертифікат про походження товару загальної форми;

- інші некласифіковані документи (паспорт безпеки, сертифікат якості);

- копію митної декларації країни відправлення;

- судове рішення;

- митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості за наявності таких обставин:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Частина десята статті 58 МК України визначає перелік складових митної вартості.

Ці складові (додаткові витрати) повинні додаватись до ціни товару для визначення митної вартості лише в тому випадку, коли вони не були включені до ціни товару.

Відповідачем вказано, що подані позивачем документи містять розбіжності в частині включення до митної вартості складової щодо витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. В зв'язку з цим зобов'язано позивача подати додаткові документи.

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, навантаження/вивантаження покупцем товару не передбачалось умовами контракту чи іншими документами, а обробка товару не здійснювалась (оскільки в цьому не було необхідності), отже, такі платежі позивачем не сплачувались, а тому витрати на них відсутні при визначенні митної вартості товару.

Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про розбіжності щодо визначених у договорі від 1 листопада 2013 року №Д 13/11 умов поставки (обов'язок завантаження та розвантаження покладено на замовника - ПАТ "Славутський комбінат "Будфарфор") та договором від 6 серпня 2012 року №112-12 про надання транспортно-експедиторських послуг (обов'язок щодо навантаження покладено на експедитора - ТОВ "Транспортна компанія "Логолайн").

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з договору від 1 листопада 2013 року №Д 13/11 про надання транспортно-експедиторських послуг з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні (укладеним між позивачем-замовником та ТОВ "Транспортна компанія "Логолайн"), замовник зобов'язується забезпечити завантаження, розвантаження вантажу.

Посилання відповідача щодо наявності розбіжностей на положення договору від 6 серпня 2012 року №112-12 про надання транспортних послуг (відповідно до п.3.1.4 якого обов'язок щодо організації вантажно-розвантажувальних робіт покладено на експедитора - ТОВ "Транспортна компанія "Логолайн"), є необґрунтованими, оскільки такий договір укладений між ТОВ "Транспортна компанія "Логолайн" (експедитор) та фізичною особою-підприємцом ОСОБА_4(перевізник), а позивач не є стороною даного договору.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, поставка товару відбувалась на умовах Інкотермс 2010 (п.4.1-4.2 Контракту від 21 грудня 2012 року № І 12/55), відповідно до якого передбачено, що якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за відвантаження; постачання вважається виконаним, коли товар завантажений у транспортний засіб перевізника, зазначеного покупцем.

Договором від 1 листопада 2013 року №Д 13/11 на позивача покладався обов'язок забезпечення завантаження вантажу, що ним було виконано шляхом укладення договору на поставку на відповідних умовах. Постачання товару позивачу його контрагентом здійснювалась на умовах Інкотермс 2010, згідно якого витрати, пов'язані з відвантаженням товару на транспортні засоби, надані покупцем, бере на себе постачальник, що підтверджується інвойсом від 19 грудня 2013 року №20133216 (в якому зазначено умови поставки: Haiger (Incoterms 2010) та довідкою від 24 грудня 201 року №24/12 про транспортні витрати, в якій зазначено, що вантаж доставлявся по маршруту м.Хайгер (Німеччина) - м.Славута (Україна), а навантажувально/розвантажувальні роботи виконані за рахунок вантажовідправника.

Факт, що у специфікації від 4 листопада 2013 року №12 передбачено умови поставки FCA Німеччина, без зазначення конкретного географічного пункту, не є підставою для висновку, що поставка товару не була здійснена на площах продавця. Висновок відповідача спростовується вищевказаними інвойсом та довідкою.

Відповідно до умов поставки FCA продавець товару, в даному випадку компанія "Helmut Kreutz GmbH", яка здійснює поставку на своїх площах, несе всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки (до завантаження товару на транспортний засіб, наданий перевізником), а покупець (позивач), в свою чергу, несе витрати на перевезення товару від місця поставки.

Згідно із частиною першою статті 57 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 58 МК України та з урахуванням вищевказаного визначення митної вартості, основним методом визначення митної вартості товару є метод її визначення за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).

Згідно із п.2 частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та коригування митним органом митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення такої вартості, оскільки подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та необхідності надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

З урахуванням викладеного, Вищий адміністративний суд України вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та ухвалили судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хмельницької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 7 липня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :