Справа № 2а/0470/15828/11
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ К/800/32709/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряГончар Н.О.
та представників сторін:
від позивачаМаслянікова І.О.
від відповідачане з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2012
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014
у справі № 2а/0470/15828/11
за позовомПриватного акціонерного товариства «Видавництво «Зоря» корпоративного підприємства ДАК «Укрвидавполіграфія»
доЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Видавництво «Зоря» корпоративне підприємство ДАК «Укрвидавполіграфія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції в м. Дніпропетровську, в якому просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.06.2011 за №, від 30.08.2011 за №, від 30.08.2011 за №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014, позов задоволено.

Відповідач подав касаційну скаргу, у відповідності до якої, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та у позові відмовити.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт від 17.05.2011 за №1741/23-2/05905591;

· актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог: ч.1 ст.203, ст.215 , п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів по придбанню товарів, робіт, послуг за період з 01.07.2009 по 31.12.2010; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у зв'язку з відсутністю об'єктів оподаткування податку на прибуток, відповідач вважає не дійсними дані, відображені позивачем у деклараціях з податку на прибуток з 01.07.2009 по 31.12.2010 в частині валових витрат на суму 2 329 690 грн.; пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.7.6.1, пп.7.6.3 п.7.6 ст.7, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого позивачем завищено валові витрати на суму 473 923 грн.; пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 93 482 грн. та у зв'язку з відсутністю об'єктів оподаткування ПДВ, відповідач вважає недійсним сформовані позивачем суми податкового кредиту на 465 939 грн.; пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження позивачем ПДВ на суму 93 482 грн.;

- на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток на суму 1 056 345 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями на суму 264 086,25 грн.;

2) податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 559 421,81 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями на суму 139 855,25 грн.;

- за результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПА у Дніпропетровській області від 26.08.2011 № 25374/10/25-008 скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 за № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання по податку на прибуток на 502 744,2 грн., збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток на 873 633,55 грн., визначену податковим повідомленням-рішенням від 23.06.2011 за № , скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 за № в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 24 410,24 грн., в іншій частині - скаргу залишено без задоволення;

- за результатами адміністративного оскарження відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток на суму 370 889,35 (з яких: 296 711,48 грн. - основний платіж та 74 177,87 грн. - штрафні санкції);

2) податкове повідомлення рішення № від 30.08.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 674 866,01 грн. (з яких: 539 892,81 грн. - основний платіж та 134 973,2 грн. - штрафні санкції).

Позиція відповідача полягає в тому, що позивачем сформовано валові витрати та податковий кредит на підставі документів, що не мають статусу первинних, оскільки, за твердженням контролюючого органу, операції з поставки між позивачем та ТОВ «Снарк, ЛТД», ТОВ «Побутелектротехніка» здійснені на підставі нікчемних правочинів, які не містять розумних економічних або інших причин (ділової мети) та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, натомість, реальність поставок позивачу продукції для використання у видавницькій діяльності підтверджена належними доказами, в тому числі, первинними документами, які наявні в матеріалах справи та на які є посилання в акті перевірки.

Суд касаційної інстанції погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про податок на додану вартість» про Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Досліджуючи обставини правомірності формування позивачем спірних сум податкового обліку, судом апеляційної інстанції встановлено, що податними позивачем доказами підтверджується факт поставки товару від ТОВ «Снарк» та ТОВ «Побутелектротехніка», в той час, як відповідачем не заперечується факт придбання позивачем товару від його контрагентів та факт його оприбуткування.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що контрагенти позивача у встановленому законом порядку були зареєстровані суб'єктами господарювання та платниками податку на додану вартість.

Колегія судів вважає, що попередні інстанції дійшли вірного висновку щодо безпідставного визнання відповідачем укладених позивачем договорів нікчемними з огляду на те, що податковим органом не наведено жодної підстави та не надано належних доказів на підтвердження обґрунтування цих своїх доводів.

Окрім того, судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат, яке б позбавляло позивача права на податковий кредит чи слугувало підставою для зменшення останньому розміру валових витрат за наслідками здійснення господарських операцій з його контрагентами.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним, не спростованим доводами касаційної скарги, висновок судів попередніх інстанцій, які, встановивши реальність операцій, не знайшли підстав вважати неправомірним формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат на підставі розрахунків, проведених за наслідками здійснених господарських операцій.

З урахуванням вищенаведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що поданими позивачем доказами підтверджено правомірність формування спірних даних податкового обліку, у той час як відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний