Справа № 803/250/15-а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Справа № 876/3579/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С.,Матковської З.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Волинській області, треті особи ОСОБА_2, Голова комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у Волинській області Конечна Мирослава Антонівна про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в лютому 2015 року звернулася в суд із позовом до Головного управління Міндоходів у Волинській області, треті особи ОСОБА_2, Голова комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у Волинській області Конечна Мирослава Антонівна та просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо ненадання їй встановленої статтею 179 Кодексу законів про працю України, статтею 18 Закону України «Про відпустки» відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку; та просила зобов'язати Головне управління Міндоходів у Волинській області надати їй встановлену статтею 179 Кодексу законів про працю України, статтею 18 Закону України «Про відпустки» відпустку для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку та стягнути з відповідача в її користь 2 000 грн. моральної шкоди. В подальшому позивачка зменшила позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

В підтвердження позовних вимог посилається на те що вона працює на посаді начальника управління контролю за обігом і оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у Волинській області. Вона 23 січня 2015 року подала заяву про надання їй відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку. Листом від 3 лютого 2015 року Головне управління Міндоходів у Волинській області повідомило її про відсутність підстав для надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку. Вона вважає, що відповідачем грубо порушено особисті права та інтереси та інтереси її особист о та її сім'ї.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року позов було задоволено та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку та зобов'язано Головне управління Міндоходів у Волинській області надати ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку.

Постанова суду мотивована тим, що позивач в судовому засіданні належним чином та доказами довів підставність позовних вимог.

З цією постановою не погодився апелянт Головне управління Міндоходів у Волинській області, яке звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та винести нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт посилається на те, що позивачка порушила процедуру звернення за наданням такої відпустки та не представила належних документів, які б давали їй право на таку відпустку.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала та просить її задовільнити, скасувавши постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2015 року та просить прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Статтею 18 Закону України «Про відпустки» встановлено, що після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Відповідно до частини третьої статті 20 цього Закону, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Частиною четвертою статті 20 цього Закону визначено, що особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено.

Судом першої інстанції встановлено, що у ОСОБА_2 14 серпня 2013 року народилася донька, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області 22 серпня 2013 року.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №5127 від 30 квітня 2004 року та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №77 від 22 серпня 2005 року, є приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2 та 23 січня 2015 року вона звернулась в Головне управління Міндоходів у Волинській області із заявою про надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку.

Листом від 3 лютого 2015 року Головне управління Міндоходів у Волинській області повідомило про відсутність підстав для надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку, мотивуючи тим, що право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку батька дитини, баби, діда чи інших родичів, які фактично доглядають за дитиною, є похідним від права матері на таку відпустку, тобто мати може делегувати право на відпустку вищепереліченим особам. Статтею 2 Закону України «Про відпустки» визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Законом України «Про нотаріат» відпустка для догляду за дитиною не передбачена. Таким чином, відсутня підстава для надання відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трьохрічного віку, оскільки донька ОСОБА_1 ОСОБА_2 як приватний нотаріус, не має права на будь-який вид відпусток, в тому числі і на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Враховуючи, що Закон України «Про нотаріат» не регулює порядок надання нотаріусам відпусток для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд першої інстанції на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку, що до даних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 181 КЗпП відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною (частина сьома статті 179 КЗпП).

ОСОБА_1 працює начальником управління контролю за обігом і оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління Міндоходів у Волинській області, та в зв'язку з народженням її дочкою ОСОБА_2 дочки, її онуки, вона звернулася в Головне управління Міндоходів у Волинській області з заявою про надання їй відпустки для догляду за дитиною (онукою) до досягнення нею трирічного віку в чому їй було відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши вимоги діючого законодавства прийшов до вірного висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачці в задоволені її заяви, що привело до порушення законного права позивачки на відпустку для догляду за дитиною (онукою), а тому суд першої інстанції підставно визнав протиправною таку бездіяльність та підставно зобов'язав відповідача надати позивачці відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У відповідності до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права при правильно встановлених обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі № 803/250/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В.М. Каралюс

Судді : В.С.Затолочний

З.М.Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2015 року