Справа № 2а-4859/11/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ К/9991/107/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011

у справі № 2а-4859/11/2070

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Фед»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011, позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.04.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 663573,73 грн., в т.ч. 530858,98 грн. основного платежу та 132714,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій. Скасовано наказ СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові від 29.03.2011 № 265 «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ВАТ «Фед».

СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: ч. 1 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97 ВР, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові на підставі наказу від 29.03.2011 № 265 «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ВАТ «Фед» проведено перевірку з питань підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з ТОВ «Інтершол», за грудень 2010 року, за результатами якої складено акт від 08.04.2011 № 951/49-0/14315552.

Актом перевірки від 08.04.2011 № 951/49-0/14315552 зафіксовано порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість за грудень 2010 року за операціями з придбання в ТОВ «Інтершол»: комплектів виробу ГП-21 та генератору ГТ 30НЖЧ 12-2с за договором від 02.12.2010 № 435Ф/10; збірних вузлів виробу НРЗВМ-Т за договором від 03.12.2010 № 441Ф/10; гідроприводу ГП-21 за договором від 01.12.2010 № 420Ф/10.

Відповідач вважає, що позивач не має права на податковий кредит, оскільки правочини з ТОВ «Інтершол» не направлені на реальну поставку товару. При цьому податковий орган вважає, що з огляду на відсутність товарно-транспортних накладних, операції є непідтвердженими документально. Також відповідач в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що в ході перевірки контрагента позивача - ТОВ «Інтершоп» встановлено відсутність у підприємства основних фондів, виробничих, транспортних ресурсів, а також недостатність трудових ресурсів.

На підставі вказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2011 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 663573,73 грн., в т.ч. 530858,98 грн. основного платежу та 132714,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Статтею 79 цього Кодексу передбачено порядок проведення документальних невиїзних перевірок.

Норми, що регулюють порядок та підстави проведення цього виду перевірки, не передбачають процедури допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки. Такі перевірки здійснюються без обов'язкової участі платника податків, через що платник податків не в змозі висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення. Тому питання щодо правомірності призначення та/або проведення невиїзної документальної перевірки має вирішуватись судом незалежно від того, чи відбулася така перевірка на час розгляду справи.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Кодексу документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності таких обставин: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, для вирішення питання щодо наявності у податкового органу правових підстав для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до п.п. 78.1.4. п. 78.1 ст. 78 Кодексу необхідно встановити наявність таких обставин як:

виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

надання платнику податків письмового запиту органу державної податкової служби, який підписаний керівником (заступником керівника) останнього та містить перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту;

ненадання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на такий запит протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем вказаний запит надіслано на адресу позивача 29.03.2011, тобто в той самий день, що і складено наказ на призначення позапланової невиїзної документальної перевірки.

Таким чином, на час прийняття рішення про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки така обставина як ненадання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на такий запит протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту виникнути не могла.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини та наведені норми Податкового кодексу України дають підстави для висновку про те, що відповідач, склавши наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки, діяв не на підставі, що визначена Податковим кодексом України, порушивши принцип, вставлений ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якого орган державної влади зобов'язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та чинним законодавством.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованим задоволення позовних вимог про скасування наказу СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові від 29.03.2011 № 265 «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ВАТ «Фед» з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з ТОВ «Інтершоп» за певний період».

Платник податків при формуванні податкового кредиту повинен був діяти у відповідності до п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Актами перевірок та судами попередніх інстанцій не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту (п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97 ВР (у редакції, чинній на час формування податкового кредиту), яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту. Тому, за встановленого факту реального здійснення господарський операцій, висновки податкового органу про неправомірне формування позивачем податкового кредиту є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому, суди повинні надавати належну оцінку усім таким наявним доказам у їх сукупності.

Товарно-транспортна накладна, на відсутність якої вказує відповідач в обґрунтування своїх висновків про нереальний характер господарських операцій з поставки товару, не є обов'язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажоотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарських операцій з поставки товару.

За умови реального здійснення платником податку господарських операцій з поставки товару та послуг, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вказаних вище вимог законів при формуванні валових витрат та податкового кредиту, останній не може бути позбавлений такого права.

В результаті дослідження питання щодо реальності здійснення позивачем господарських операцій з придбання товару в ТОВ «Інтершоп» судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані операції оформлені відповідними первинними документами, в т.ч. податковими накладними, платіжними дорученнями, видатковими накладними, які оцінені судами як такі, що відповідають дійсності, складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV.

Податковий орган не довів судам те, що договір укладено позивачем з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість. сплаченого у зв'язку з придбанням товару.

Враховуючи наведене, касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун