Справа № 420/1348/14-а
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.12.2014
ЄУ № 420/1348/14-а
Провадження №2-а/420/33/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

при секретарі Теплинській О.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до відповідача.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 17.10.2014 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням № 4340 від 30.10.2014 року відповідачем відмовлено у призначенні пільгової пенсії у зв'язку із тим, що нібито його пільговий стаж становить 9 років 1 місяц 16 днів, оскільки період роботи з 22.08.1992 року по 21.01.1996 року на посаді машиніста бульдозериста у Комсомольскому гірничо-збагачувальному комбінаті врахувати в пільговий стаж не має підстав, оскільки відсутня атестація робочих місць.

Відповідач не погоджуючись з доводами позову подав заперечення, в яких вважає, що не проведення на підприємствах атестації за вищевказаний період праці позивача, не дає підстав врахувати цей період до пільгового стажу, відтак правових підстав для призначення пенсії на пільгових умовах не має.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положенням ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що позивач згідно копії трудової книжки розпочав трудову діяльність з 12.01.1981 року. За цей час працював на різних роботах та різних підприємствах, як зі звичайними, так і з шкідливими умовами праці. Так, з записів у трудовій книжці вбачається, що позивач з 12.01.1981 року по 30.12.1983 року, з 26.10.1983 р. по 09.02.1984 р., з 12.03.1984 р. по 29.02.1985 р., з 22.03.1985 р. по 08.06.1987 р., з 17.06.1988 р. по 01.02.1991 р., з 27.01.1991 р. по 10.12.1991 р., з 16.12.1991 р. по 01.04.1993 р., з 22.01.1993 р. по 21.01.1996 р. працював машиністом бульдозера, що також підтверджується архівними довідками, актами про результати документальної перевірки відомостей про трудовий стаж застрахованої особи, довідками уточнюючими особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії.

17 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, 30 жовтня 2014 р. відповідач своїм рішенням № 4340/21-15 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовив з підстав не врахування до пільгового стажу період роботи позивача в якості стажера машиніста бульдозеру з 05.06.1081 р. по 19.06.1981 р., з 16.11.1984 р. по 02.02.1985 р. та з 22.08.1992 р. по 21.01.1996 р.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди «Про гарантії прав громадян держав -учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави -учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19 лютого 1993 року яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов'язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

На момент прийняття спірного рішення регулювання порядку призначення пенсій з коштів Пенсійного фонду здійснювалося відповідно до Закону України № 1058- IV , який набрав чинності з 1 січня 2004 року, за положеннями якого, а також з урахуванням прийнятих нормативно-правових актів не передбачено колективне прийняття актів індивідуальної дії з питань пенсійного забезпечення.

Частиною 5 ст.45 Закону України № 1058- IV територіальний орган Пенсійного фонду розглядає документи про призначення пенсій та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 ст.63 Закону України № 1058- IV, підпункту 3.2 пункту 3 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, начальник управління керує діяльністю управління, персонально відповідає за виконання покладених на управління завдань. Таким чином від імені територіального органу Пенсійного фонду приймає рішення його начальник.

З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавство про пенсійне страхування, яке діє на сьогоднішній час, не передбачає винесення рішення від імені органу, який призначає і виплачує пенсії, будь - якою комісією або колективно чи колегіально декількома працівниками Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з абз.2 пункту 12 Прикінцевих положень Закону України № 1058- IV у період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію (ст.58 зазначеного закону) він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджує Президент України.

Прийняття рішення начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів.

Оскільки працівники управління Пенсійного фонду України колегіально вирішуючи питання про відмову позивачу в призначення пенсії привласнила собі компетенцію, яка належить начальнику управління, тому винесене ними рішення є протиправним, і внаслідок чого є таким, що підлягає скасуванню, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відсутність компетенції у посадових осіб діяти колегіально від імені управління Пенсійного фонду у Новопсковському районі доводить протиправність рішення тому вирішення питання щодо наявності у позивача пільгового стажу є передчасним.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги позивача про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що у відповідності до ст.94 КАС України позивачу присуджуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 12, 17, 18, 21, ч.4 ст.70, 94, 99, 100, 158, 160, 162, 167, 185, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Скасувати рішення № 4340/21-15 від 30 жовтня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 36 грн. 54 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: