Справа № 817/1199/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2015 р. м. Київ К/800/51432/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Ємельянової В.І., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Упра?вління Пенсійного фонду Укра?їни в м. Рівне Рівненської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Рівне про зобов'язання? вчинити певні дії та стягненн?я коштів, за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Рівне на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської о?бласті (далі - УПФ) звернулося з позовом до Відділення в?иконавчої дирекції Фонду соц?іального страхування від нещ?асних випадків на виробництв?і та професійних захворювань? у м. Рівне (далі - відділення Фонду), у якому просило зобов'язати прийняти до заліку суми, визначені в акті щомісячної звірки витрат особових справ потерпілих, яким виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за січень-березень 2012 року та стягнути витрати з виплати і доставки цих пенсій в сумі 642,31 грн.

В обґрунтування позову УПФ посилалось на вимоги Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою году?вальника, який помер внаслідо?к нещасного випадку на виробн?ицтві або професійного захво?рювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16 трав?ня 2003 року за № 376/7697 (далі -Порядок), та просило про задоволення позову.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Оскаржуваною постановою Житомирського? апеляційного адміністратив?ного суду від 11 вересня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на виплату та доставку пенсії, виплаченої ОСОБА_4 за січень-березень 2014 року в розмірі 158,58 грн. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що громадянин ОСОБА_4, щодо витрат з виплати пенсії якому виник спір сторін, отримав травму під час проходження виробничої практики, а тому згідно вимог пункту 2 статті 8 Закону № 1105-XIV є віднесеним до застрахованих осіб. Тому суд дійшов висновку, що такі витрати мають бути відшкодовані відповідачем у розумінні положень чинного законодавства.

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що громадянин ОСОБА_4 був учнем СПТУ № 1 м. Рівне і 13 березня 1984 року під час проходження виробничої практики отримав каліцтво. При цьому зазначений громадянин у трудових відносинах з СПТУ № 1 не перебував, заробітної плати не отримував та не мав укладеного трудового договору.

Так, у відповідності до частини першої 1 статті Закону № 1105-XIV, його дія поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

При цьому застрахованою, у розумінні частини 2 статті 6 Закону № 1105-ХІV є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування.

Статтею 2 Закону № 1105-ХІV визначено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Відтак, пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, призначені до набрання чинності Законом № 1105-ХІV відповідно до законодавства СРСР, повинні виплачуватись відповідно до вказаного Закону органами Пенсійного Фонду України з послідуючим відшкодуванням витрат по їх виплаті Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно з статтею 24 Закону № 1105-ХІV, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону № 1105-ХІV, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів. Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 25 Закону № 1105-ХІV визначений обов'язок по проведенню зазначених страхових виплат покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Разом з цим, відповідно до частини 16 статті 34 Закону № 1105-ХІV, виплата пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення крім випадків, передбачених пунктом 2 статті 8 та статтею 9 цього Закону.

Розрахунки між Фондами здійснюються відповідно до Порядку відшкодування витрат, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003р. № 5-4/4.

Пункт 4 Порядку відшкодування витрат передбачає, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Дійсно, пунктом 2 статті 8 Закону № 1105-ХІV передбачено, що обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають учні та студенти навчальних закладів, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти, залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять; під час занять, коли вони набувають професійних навичок; у період проходження виробничої практики (стажування), виконання робіт на підприємствах.

Разом з цим, пунктом 2 Порядку № 5-4/4 відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві особам, зазначеним у пункті 2 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не передбачено.

Тому враховуючи те, що ОСОБА_4 отримав зазначене каліцтво під час навчання у навчальному закладі і не перебував із ним у трудових відносинах, отримана ним травма не є страховим випадком, який дає право на відшкодування спірних витрат.

Доказів, які б спростовували дані обставини позивачем, всупереч статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не представлено, і таких не встановлено судом.

Саме до такого висновку у своєму рішенні дійшов суд першої інстанції, а тому його скасування судом апеляційної інстанції є помилковим.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Рівн?е задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня? 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Ємельянова

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало