Справа № 161/14287/14а,2а-161/574/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р. № 876/567/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок і виплату пенсії, -

встановив:

03.09.2014 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФ України в м. Луцьку у якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати його провести перерахунок пенсії з дня її призначення - 18.03.2011 відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати з урахуванням матеріальної допомоги, відпускних, відрядних, грошової винагороди за безперервний стаж роботи та виплатити недоотримані кошти у зв'язку з проведеним перерахунком.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 18.03.2011 відповідачем йому призначено пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати. Однак, під час призначення пенсії, у заробіток не враховано суми матеріальної допомоги, відпускних, відрядних, грошової винагороди за безперервний стаж роботи. У зв'язку з цим він звернувся з заявою про проведення перерахунку пенсії. Проте, відповідач листом від 26.08.2014 № 373/М-01 у перерахунку пенсії відмовив, посилаючись на те, що вказані виплати не входять до складу заробітної плати державного службовця. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються усі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Так як на згадані матеріальні допомоги та індексацію нараховувався та сплачувався вказаний збір, такі виплати мали бути враховані відповідачем у заробіток під час обчислення пенсії.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2014 позов задоволено частково. Позовні вимоги в частині за період з 18.03.2011 по 03.03.2014 залишено без розгляду. Визнано протиправними дії УПФ України в м. Луцьку Волинської області щодо невключення до складових заробітної плати відпускних, відрядних, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди за безперервний стаж роботи. Зобов'язано УПФ України в м. Луцьку здійснити ОСОБА_1 з 03.03.2014 перерахунок та виплату пенсії згідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням відпускних, відрядних, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди за безперервний стаж роботи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач (апелянт 1) і позивач (апелянт 2) та оскаржили її в апеляційному порядку.

Апелянт 1 вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що спірні виплати не є складовими заробітної плати державного службовця у розмінні ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», а тому відсутні підстави для їх врахування до складу заробітної плати при обчисленні пенсії.

Апелянт 2 вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт 2 посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно позовні вимоги за період з 18.03.2011 по 03.03.2014 залишено без розгляду, оскільки позивач у позовній заяві зазначав, що про порушення своїх прав він дізнався з листа відповідача від 26.08.2014 № 373/М-01. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Крім того, вказує апелянт 2 і на те, що виходячи з положень ст.ст. 107, 155 КАС України, питання щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду, суддя повинен вирішити до відкриття провадження у справі про що прийняти ухвалу, а не постанову.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками, а тому враховуючи можливість вирішення цієї справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних скарг, вважає, що такі задоволеними бути не можуть.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити з 03.03.2014, оскільки суми матеріальної допомоги, відпускних, відрядних, грошової винагороди за безперервний стаж роботи є складовими заробітної плати державного службовця, які враховуються при обчисленні пенсії. Щодо позовних вимог за період з 18.03.2011 по 03.03.2014, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі слід залишити без розгляду, так як вони подані з пропуском строку звернення до адміністративного суду, а з матеріалів справи не встановлено поважності причин пропуску цього строку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що суми матеріальної допомоги, відпускних, відрядних, грошової винагороди за безперервний стаж роботи на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування включається до складу заробітної плати державного службовця, враховується при обчисленні розміру його пенсії, оскільки перевага має надаватись не положенням законів України «Про державну службу» та «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 28 травня 2013 року у справі № 21-97а13.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем під час звернення за призначенням пенсії було надано позивачу довідку від 01.04.2011 № 232/01 про складові заробітної плати у якій, зокрема, зазначено інші виплати на які нараховано збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний соціальний внесок, а саме: відпускні - 18362,69 грн, відрядні - 216,54 грн, матеріальна допомога на оздоровлення - 7410,98 грн, грошова винагорода за безперервний стаж роботи - 6263,50 грн.

Таким чином правильними є висновки суду першої інстанції про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання його провести перерахунок і виплату пенсії позивача з урахуванням вказаних виплат за період з 03.03.2014, тобто у межах строку звернення до адміністративного суду.

Доводи апелянта 1 вказаних вище висновків суду не спростовують, а тому його апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовних вимог за період з 18.03.2011 по 03.03.2014, оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, а тому під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати визначений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсія позивачу виплачується кожного місяця, а тому про її недоотримання, він повинен був дізнаватися кожного місяця після отримання пенсійної виплати, оскільки йому було відомо про розмір його заробітної плати згідно довідок, які ним подані до Пенсійного органу, та відсоток, який має становити пенсія від заробітку. Тобто знаючи розмір своєї заробітної плати з якої обчислюється пенсія у відсотковому співвідношенні (90%), отримавши пенсійну виплату, позивач повинен дізнатися, що така визначена у розмірі меншому, ніж це передбачено законом.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа відповідача від 26.08.2014 № 373/М-01, оскільки позивач звертаючись із заявою від 18.08.2014, на яку вказаним листом надано відповідь, уже ставив питання про проведення перерахунку пенсії, що свідчить про те, що йому про порушення його прав було відомо ще до 26.08.2014.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що у відповідності до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до спірних відносин строк звернення до суду не застосовується, оскільки положення цієї статті стосуються нарахованих, але не виплачених сум пенсії. Проте, пенсія позивачу з урахуванням до заробітної плати спірних виплат не нараховувалась.

Враховуючи те, що із розглядуваним адміністративним позовом позивач звернувся 03.09.2014, тобто з пропуском строку за позовними вимогами за період з 18.03.2011 по 03.09.2014, а з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними, у відповідності до ст. 100 КАС України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення вказаних позовних вимог без розгляду.

Не обґрунтованими є і посилання апелянта 2 на те, що питання щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду може бути вирішено лише на стадії відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 162 КАС України якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта 2 про те, що у відповідності до ст.ст. 155, 160, 100 КАС України питання про залишення позовної заяви без розгляду вирішується ухвалою, а не постановою суду, однак такі порушення є формальними та не призвели до неправильного вирішення справи, тому це не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції у своїй постанові не вказав про необхідність проведення перерахунку пенсії у розмірі 90% від заробітку, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Із матеріалів справи, зокрема, відповіді УПФ України у м. Луцьку Волинської області від 26.08.2014 № 373/М-01 вбачається, що з урахуванням наявного у позивача стажу державного службовця (27 років 10 місяців та 8 днів), пенсія йому призначена та виплачується у розмірі 90% від заробітку (а.с. 9), що сторонами визнається.

Згідно положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для захисту судом того чи іншого права, необхідним є встановлення його порушення.

Оскільки вказаний відсоток розміру пенсії у цій справі не є предметом спору, сторонами визнається, а виплата пенсії здійснюється саме у розмірі 90% від заробітку, підстав для прийняття судового рішення з цього питання та додаткового зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії у розмірі 90% від заробітку, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року у справі № 161/14287/14-а (2а/161/574/14) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін