Справа № 750/8578/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/66323/14

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Олексієнка М.М. (доповідач),

суддів: Бутенка В.І., Швеця В.В.,

розглянувши в касаційному порядку в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові (далі - УПФ) до Головного управління юстиції у Чернігівській області (далі - ГУЮ) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу за касаційною скаргою УПФ на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця, допущені при винесенні постанови про накладення штрафу від 5 серпня 2014 року за невиконання судового рішення та скасувати зазначену постанову.

Посилався на те, що судове рішення не виконується з поважних причин, а саме тому, що підприємство на якому працював робітник ліквідовано.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що УПФ не має можливості та правових підстав для виконання рішення суду за рахунок власних коштів.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Однією із основних засад судочинства, передбачених частиною другою статті 129 Конституції України, є обов'язковість судового рішення, що надає йому властивості закону у справі, в якій воно ухвалено, та зобов'язує усі органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, об'єднання громадян, інших організацій, громадян та юридичних осіб виконувати його в обов'язковому порядку.

Умови і порядок притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення, визначається частиною другою статті 75 та статтею 89 Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до положень частини першої статті 89 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (частина друга статті 89 цього Закону).

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає дійсним обставинам справи, 5 серпня 2014 року відповідачем винесено постанову, яка є предметом оскарження про накладення штрафу за невиконання судового рішення. Підставою до прийняття зазначеної постанови, стало повторне невиконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, згідно якого видано виконавчий лист № 750/11731/13-а від 11.04.2014 року про зобов'язання УПФ з 01.03.2012 року поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах.

Доводи позивача про неможливість виконання судового рішення є безпідставні. Суд зобов'язав УПФ поновити виплату раніше призначеної пенсії, а отже суб'єкт владних повноважень мав всі реальні можливості до прийняття рішення про поновлення виплати пенсії. Те, що ліквідовано підприємство, на якому працював працівник, не свідчить про неможливість поновлення виплати пенсії.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати його таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

В.В. Швець