Справа № 807/217/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 рокум. Ужгород№ 807/217/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гебеш С.А.

при секретарі судового засідання - Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з'явився;

представник позивача - не з'явився;

представника відповідача - Пукман В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Свіргун Володимира Івановича - Головного державного санітарного лікаря Іршавського району про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Свіргуна Володимира Івановича - Головного державного санітарного лікаря Іршавського району про визнання постанови незаконною та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення, який, як стверджує позивач, не складався. Також зазначає, що з таким протоколом позивача не ознайомлювали та такий вона не підписувала. За таких обставин вважає, що підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності на накладення на неї штрафу немає.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, однак в матеріалах справи міститься заява від таких про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення такого заперечив з мотивів викладених у раніше поданих письмових запереченнях. Зауважив, що позивач відмовилася від дачі пояснень та від підпису в акті перевірки дотримання санітарного законодавства від 17.12.2014 року та протоколі про порушення санітарних норм від 17.12.2014 року, мотивуючи тим, що вона припис не буде виконувати, так як їй немає куди переносити вигрібну яму. Факт відмови від дачі пояснень, повідомлення про дату, час та місце розгляду та підпису в акті та протоколі підписами засвідчили двоє свідків. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 25.09.2013 року на адресу Іршавського районного управління Головного управління Держсанепідслужби у Закарпатській області надійшов лист із Головного управління Держсанепідслужби у Закарпатській області за № 1449/02 про розгляд звернення гр. ОСОБА_4, мешканки АДРЕСА_1 (мешканки сусіднього будинку із позивачем).

Гр. ОСОБА_4 звернулася до ГУ ДСЕС у Закарпатській області зі скаргою на те, що її сусідка гр. ОСОБА_2 облаштувала вигрібну яму для рідких нечистот та гноєсховище на відстані менше 1 м. від її житлового будинку.

15.10.2013 року на підставі наказу № 52 від 08.10.13 р. та за направленням №69 від 15.10.2013 р. працівниками Іршавського РУ ГУ ДСЕС у Закарпатській області було проведено обстеження з приводу вищезгаданої заяви.

Спільно з представником Греблянської сільської ради Василинець М.І. встановлено, що гноєсховище для рідких нечистот та тимчасового зберігання гною гр. ОСОБА_2 розміщене на близькій відстані (менше 1 м.) від жилого будинку заявника ОСОБА_4, що є порушенням ДБН 360-92. На підставі акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 15.10.2013 р. був винесений припис № 621 від 15.10.2013 року про перенесення гноєсховища.

Відповідно до цього припису позивачу було надано вказівку згідно вимог ДБН 360-92 гноєсховище для тимчасового зберігання гною та гноївки перенести на відстань не менше 15 м від житлового будинку гр. ОСОБА_4, гноєсховище обладнати згідно будівельних норм, про виконання пропозицій проінформувати Іршавське РУ ГУДСЕС у Закарпатській області в термін до 28.11.2013 pоку, однак позивачем вимоги припису виконані не були. Внаслідок невиконання припису №621 відповідачем було винесено Постанову №85 від 18 грудня 2014 року про накладення штрафу у розмірі 51 грн. на ОСОБА_2 за порушення ст.5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Разом з тим, ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування припису №621 від 15.10.2013 року.

Так, Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року по справі № 807/4118/13-а в задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та визнання протиправним та скасування припису №621 від 15.10.2013 року було відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року по справі № 1949/14/876 апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року по справі № 807/4118/13 а - без змін. Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не дотримано вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць щодо розташування вигрібної ями (гноєсховища) та що припис від 15.10.2013 р. № 621 є правомірним.

Відповідно до ч. 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд не може брати до уваги твердження позивача щодо не проведення огляду місця розташування гноєсховища, оскільки таке спростовується наявними в матеріалах справи актами перевірок дотримання санітарного законодавства від 15.10.2013 року, 18.12.2013 року, 17.12.2014 року, а також таке вже було доведено постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 року, яка набрала законної сили.

Щодо позиції позивача про не складання протоколу про адміністративне правопорушення та про те, що позивач не ознайомлений з таким та такий не підписувала, суд зазначає наступне.

З наявних в матеріалах справи копій акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 17.12.2014 року, протоколу про порушення санітарних норм від 18.12.2014 року, які надані представником відповідача вбачається, що позивач відмовлялась від дачі пояснень та від підписування вказаних документів, що підтверджується засвідчувальними підписами двох свідків такого факту відмови: ОСОБА_6 - інспектор ВОС Греблянської сільської ради та ОСОБА_5 - землевпорядник Греблянської сільської ради.

Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подавати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (даним правом позивач не скористалась).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час надані відповідачем письмові докази спростовують пояснення викладені позивачем щодо не складання відповідачем акту перевірки виконання позивачем пропозицій вказаних у приписі від 15.10.2013 року № 621 Іршавського районного управління ГУ ДСЕС у Закарпатській області від 17.12.2014 року, протокол про порушення санітарних норм від 17.12.2014 року та не ознайомлення з ними позивача.

Крім того, слід зазначити, що відповідно ст. 45 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що працівники підприємств, установ, організацій, дії яких призвели до порушення санітарного законодавства, невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, підлягають дисциплінарній відповідальності згідно з законодавством.

Статтею 46 даного Закону України визначено, що за порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб органів державної санітарно-епідеміологічної служби на осіб, винних у вчиненні таких правопорушень, може бути накладено штраф у таких розмірах: на посадових осіб - від одного до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на громадян - від одного до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 47 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено порядок накладення і стягнення штрафів та застосування фінансових санкцій за порушення санітарного законодавства.

Також визначено, що постанови про накладення штрафу та застосування фінансової санкції за порушення санітарного законодавства виносяться на підставі протоколу про порушення санітарних норм, оформленого у встановленому порядку, і є обов'язковими для виконання.

Такі постанови можуть видавати: 1) головний державний санітарний лікар України, його заступники, головні державні санітарні лікарі Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя, головні державні санітарні лікарі водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, захисту державного кордону, виконання кримінальних покарань, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступники - за порушення, передбачені статтею 46 цього Закону; 2) інші головні державні санітарні лікарі та їх заступники - за порушення, передбачені частиною першою статті 46 та пунктами "б", "в", "г", "д", "е" частини другої статті 46 цього Закону;

Отже, оскаржувана постанова, з врахування положень даної статті, винесена уповноваженою та визначеною законом особою, а саме головним державним санітарним лікарем Іршавського району Свіргун Володимиром Івановичем.

Враховуючі вищевикладені обставини та норми закону суду вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення, а відтак оскаржувана Постанова відповідача є законною і скасуванню не підлягає.

Відповідно позивач в даному випадку не довела суду причин неправомірності Постанови, прийнятої 18.12.2014 року за №85 про накладення штрафу, та виконання вищезазначеного припису відповідача № 621 від 15.10.2013 року про перенесення гноєсховища, або неможливості його виконання з поважних причин, які б могли підтверджувати в даному випадку неправомірності вказаної постанови, тому доводи, наведені в позовній заяві, нічим не підтверджені і спростовуються наданими доказами відповідача, а відтак суд приходить до переконання що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким що не належить до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 104-107, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Свіргун Володимира Івановича - Головного державного санітарного лікаря Іршавського району про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу №85 від 18.12.2014 року - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяC.А. Гебеш