Справа № 725/3065/15-а
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2015-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/3065/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2015 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.

за участю представника відповідача Бучачі І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Чернівці про визнання протиправними дії щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії з врахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним адміністративним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду Україні в м. Чернівці як одержувач пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу». Звертаючись, в червні 2010 року, до відповідача з заявою про призначення пенсії, нею були надані усі необхідні документи серед яких довідка про складові заробітної плати за формою затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року №9-11, яка не містила відомостей про виплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. У зв'язку з наведеним, при розрахунку пенсії відповідачем не було враховано суми матеріальної допомоги в розмірі 12379,77 грн.

Разом з тим, правлінням Пенсійного Фонду України 14.02.2011 було прийнято нову постанову, якою затверджено форму довідки про заробітну плату для призначення пенсії, до якої включено всі складові заробітної плати в тому числі і суми виплачених матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових проблем. У зв'язку з цим, в лютому 2015 року, вона звернулась з заявою до відповідача щодо перерахунку призначеної їй пенсії відповідно до поданої неї довідки нового зразка, в якій були вказані суми виплаченої їй матеріальної допомоги та допомоги на вирішення соціально-побутових проблем в сумі 12379,77 грн.

Вказувала на те, що листом від 06.03.2015 року та від 07.05.2015 року відповідачем було відмовлено в задоволенні її заяви про перерахунок пенсії. При цьому відповідач зазначив, що з 01 січня 2015 року пенсія державним службовцям визначається в розмірі 60 % від сум їх заробітної плати, проте на момент призначення їй пенсії у 2010 році діяла норма ст. 37 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 % заробітної плати.

Таким чином, вважає, що з урахуванням 16-річного стажу роботи на державній службі, вона має отримувати пенсію в розмірі 86 % від суми заробітної плати, а тому вказівка відповідача про нарахування пенсії в розмірі 60 % від заробітної плати не ґрунтується на вимогах Закону та порушує принципи Конституції України про дію закону у часі.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії з урахуванням до суми заробітної плати для обчислення пенсії виплачені матеріальні допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань; зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру призначеної їй пенсії, включивши у суму заробітної плати для обчислення пенсії виплачені матеріальні допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань на загальну сумі 12379,77 грн., на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, із застосуванням при цьому встановленого на момент призначення пенсії відсоткового відношення - 86 % від суми заробітної плати; враховувати виплачені їй матеріальні допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань у сумі 12379,77 при чергових перерахунках пенсії, відповідно до чинного законодавства і в подальшому виплачувати пенсію з врахуванням проведеного перерахунку із застосуванням встановленого на момент призначення пенсії відсоткового відношення - 86 % від суми заробітної плати; нарахувати (за період з моменту призначення пенсії і по теперішній час) та виплатити у повному обсязі заборгованість, що склалась у зв'язку з тим, що у червні 2010 року, при призначені їй пенсії, відповідачем невірно був розрахований розмір заробітку для обчислення пенсії, внаслідок чого, їй досі виплачується пенсія у меншому розмірі ніж мала б бути.

Позивач в судове засідання не з'явилась, у зв'язку з станом здоров'я просила справу розглядати без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні, в якому зокрема зазначала, що матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових проблем має нерегулярний характер та не є складовою заробітної плати державного службовця, а тому не може враховуватись при обчисленні розміру пенсії позивачу, крім того, позивачем заявлені вимоги про зобов'язання відповідача здійснити певні дії в майбутньому, що суперечить положенням ст.ст. 2,6 КАС України. У зв'язку з наведеним просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, судом встановлено, що відповідно до протоколу №2279 від 21.07.2010 року позивачу було призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» в розмірі 86% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі (а/с 23).

18.02.2015 року РВ ФДМУ по Чернівецькій області було видано позивачу довідку №18-05-00598 про складові заробітної плати (надбавок та премій за останні 24 календарні місяці або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої було включено інформацію про виплати, до складу яких входить матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових проблем та на оздоровлення (а/с 13).

Крім того, у вказаній довідці зазначено, що на всі виплати, зазначені в довідці, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

23.02.2015 року позивач звернулась до відповідача з заявою про здійснення їй перерахунку пенсії з врахуванням виплачуваних їй матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та для здійснення такого перерахунку надала вище вказану довідку. Просила виплатити їй заборгованість за період з червня 2008 року по травень 2010 року. (а/с 12).

Відповідно до листа Управління пенсійного фонду України в м. Чернівці від 06.03.2015 року №37/Д-11, позивачу відмовлено в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, а також для вирішення соціально-побутових питань не є складовими заробітної плати державного службовця, а тому не враховуються при розрахунку пенсії державного службовця. При цьому перерахунок пенсії державним службовцям проводиться у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за Законом України «Про державну службу». Крім того, позивачу роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 01.01.2015 року пенсія державним службовцям буде нараховуватись з розрахунку 60 % від сум заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Також, відповідачем було зазначено, що позивач набула право на пенсійне забезпечення у 2010 році, а тому її вимоги про стягнення заборгованості за період з червня 2008 року необґрунтовані (а/с 14).

Також, ОСОБА_2 з аналогічною заявою про перерахунок пенсії та виплату заборгованості зверталась до відповідача 22.04.2015 року і листом відповідача від 07.05.2015 року їй було відмовлено з тих самих підстав, які були викладені в листі від 06.03.2015 року (а/с 16,17).

Разом з тим, суд вважає. що така відмова відповідача є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 6, ч. 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавку за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть встановлюватись надбавки за високі досягнення в праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» передбачено виплату державним службовцям допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Частина 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» вказує, що в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Аналогічні положення містяться й в п.2.2.2, п.2.2.7 та п.2.3.3 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2014 року №5, відповідно до яких до складу фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, у тому числі за вислугу років, що мають систематичний характер, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників.

Згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

З аналізу положень ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виходить, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються зокрема суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1170 від 22.12.2010 року надано вичерпний перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії. При цьому суми виплат, вказані у довідці від 18.02.2015 року №18-05-00598, не входить до зазначеного переліку.

Окрім того, як вбачається з вказаної довідки на всі виплати, включені у довідку, в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення та індексація, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, отже відповідач безпідставно відмовив в перерахунку пенсії позивачу, виходячи з даних, зазначених в довідці РВ ФДМУ по Чернівецькій області від 18.02.2015 року №18-05-00598.

Окрім того, відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається з правової позиції сформованої Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11 отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У відповідності до вимог ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності 01 квітня 2014 року, внесено зміни до Закону України "Про державну службу".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в редакції Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

В подальшому Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни в постанову в ст. 37 Закону України «Про державну службу», замінено цифри з 70 відсотків на 60 відсотків.

Однак, згідно ст. 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи людини і громадянина не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийняті нових законів, або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку при здійсненні перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

За таких обставин, дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії позивачу з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових проблем слід визнати протиправними та зобов'язати останнього здійснити такий перерахунок.

При цьому, суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити такий перерахунок з червня 2010 року, виплатити заборгованість за період з червня 2010 року, та в подальшому виплачувати пенсію з врахуванням проведеного перерахунку задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 3 п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії 23.02.2015 року, а відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається (перераховується) з дня звернення за пенсією.

Таким чином, право позивача підлягає захисту з моменту її звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, оскільки відповідач не мав відповідних даних про складові заробітної плати, а отримав їх тільки 23.02.2015 року разом з відповідною заявою.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати їй пенсію з урахуванням показників матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових проблем, оскільки така вимога позивача стосується зобов'язання відповідача виплачувати пенсію у майбутньому, у зв'язку з чим на теперішній час відсутній предмет спору, а саме рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, який можливо було перевірити на предмет відповідності вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому.

Також, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо визначення суми матеріальної допомоги, яка має бути врахована відповідачем при перерахунку пенсії, оскільки такий обов'язок покладається на відповідача та відсутні належні і допустимі докази щодо порушеного права в цій частині.

Крім того, суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законом віднесені до компетенції пенсійного фонду.

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин викладених у письмових запереченнях на позов, а також на спростування доводів позивача, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню з врахуванням вище викладеного.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 19,22,46 Конституції України, ст. 41, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 33, 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1-4, 6-9, 18, 71, 72, 94, 99, 158-163, 244-2 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у м.Чернівці щодо відмови ОСОБА_2 у здійснені перерахунку призначеної пенсії з урахуванням до суми заробітної плати для обчислення пенсії виплачені матеріальні допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Чернівці здійснити, починаючи з 23.02.2015 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з урахуванням усіх складових заробітної плати, відповідно до довідки РВ ФДМУ по Чернівецькій області від 18.02.2015 року №18-05-00598, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме в розмірі 86% суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне страхування.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 10-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Галичанський О. І.