Справа № 821/1233/15-а
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

821/1233/15-а

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 р.

м. Херсон

Справа № 821/1233/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства "Каланчацький комбінат хлібопродуктів" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив:

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. На позовних вимогах наполягає.

Відповідачем надано до суду письмове заперечення, зі змісту якого слідує, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується суто його обов'язком підбирати інвалідів на створені робочі місця, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, зокрема, на державну службу зайнятості, якою у 2014 році не спрямовано жодного інваліда до товариства. На виконання приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач протягом 2014 року виділив та створив робочі місця для інвалідів, інформував службу зайнятості, шляхом подання звітності та займався самостійним пошуком інвалідів, подаючи відповідні запити до селищної ради та управління соціального захисту населення. ПАТ "Каланчацький комбінат хлібопродуктів" вважає, що ним вжито всіх необхідних заходів щодо виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а тому правових підстав для сплати товариством адміністративно-господарських санкцій та пені немає. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, позовні вимоги не визнає.

Згідно з ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом з'ясовано, що при потребі в працівниках, ПАТ "Каланчацький комбінат хлібопродуктів" 20 березня 2014 року, 10 квітня 2014 року, 25 квітня 2014 року, 12 травня 2014 року, 05 червня 2014 року, 27 червня 2014 року, 14 серпня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 03 жовтня 2014 року, 05 листопада 2014 року, 02 грудня 2014 року звертався до державної служби зайнятості шляхом подання звітності форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу" щодо працевлаштування інвалідів за професією техніка-лаборанта (1-2 вакансії), що підтверджується копіями долучених до справи звітів відповідача.

Крім того, 10 лютого 2014 року товариство спрямувало листи № 1-4/59, №1-4/58, №1-4/60 до Каланчацького районного центру зайнятості, управління соціального захисту населення та до селищного голови Мирненської селищної ради відповідно, в яких повідомило про те, що на комбінаті створено робочі місця для інвалідів та просило направляти даних осіб, у разі їх звернення, для працевлаштування до ПАТ "Каланчацький комбінат хлібопродуктів".

Отже, відповідач створив робоче місце для працевлаштування інваліда, здійснюючи для цього адаптацію обладнання, технічного оснащення і пристосування з урахуванням обмежених можливостей особи, звертався до державної служби зайнятості та інших установ з метою спрямування кандидатів на вакантну посаду, тобто вжив всіх залежних від нього заходів для працевлаштування інваліда на виділене місце техніка - лаборанта.

З листа Каланчацького районного центру зайнятості від 27 квітня 2015 року № 11-02-313/0-15, надісланого відповідачеві на його запит від 20 квітня 2015 року № 1-4/119, слідує, що протягом 2014 року - громадян, які мають інвалідність, на заявлену посаду службою зайнятості направлено не було, у зв'язку з відсутністю належних безробітних, які перебували на обліку в центрі зайнятості.

З огляду листів управління соціального захисту населення Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 24 квітня 2015 року № 595/02 та селищного голови Мирненської селищної ради від 22 квітня 2015 року № 121/02-14, які містяться серед матеріалів справи, вбачається, що протягом 2014 року інваліди з питань працевлаштування до даних органів не звертались.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ) слідує, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Так, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ).

Робочим місцем інваліда, відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", вважається місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, установах, організаціях.

Підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників (ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону праці").

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI передбачено, зокрема, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За приписами ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

При цьому, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За приписами частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Викладене вище дає підстави зробити висновок про те, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, оскільки ним виділено та створено робоче місце для працевлаштування інваліда та повідомлено службу зайнятості у встановленому законом порядку про наявність вакансій.

Отже, на ПАТ "Каланчацький комбінат хлібопродуктів" не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами інвалідів для працевлаштування та відсутність у населеному пункті, за місцем знаходження відповідача, інвалідів з належними рекомендаціями МСЕК, які бажають працевлаштуватись.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 грудня 2009 року у справі № 21-2151во09/09/229, від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

Судові витрати відповідно до вимог ст.94 КАС України не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 КАС України, суд,-

постановив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.3.4