Справа № 826/8949/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8949/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 червня 2015 року № 826/8949/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Деас трейд"

до

Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позов обґрунтовано тим, що при проведенні камеральної перевірки податковим органом порушено норми Податкового кодексу України, оскільки позивачем вірно сформовано та відображено показники декларації з ПДВ за січень 2015 року.

Відповідач письмових пояснень по суті позову не надав, явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

З огляду на викладене, податковий орган дійшов висновку, що дані камеральної перевірки свідчать про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності з податку на додану вартість та про заниження суми податкових зобов’язань, заявлених у декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно ст 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Отже, камеральна перевірка проводиться на підставі податкової звітності, яка подана платником податків.

З акту перевірки вбачається, що предметом перевірки позивача є податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року, отже податковим органом камеральну перевірку проведено відповідно до пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75, ст. 76 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено до податкового органу засобами телекомунікаційного зв’язку податкову декларацію з ПДВ за січень 2015 року.

Листом від 26.02.2015 податковий орган повідомив позивача, що податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року не прийнята як податкова звітність та позивачу запропоновано подати нову звітність з ПДВ за відповідний період, оформлену належним чином.

18.03.2015 позивачем направлено до податкового органу засобами телекомунікаційного зв’язку податкову декларацію з ПДВ за січень 2015 року.

Листом від 19.03.2015 податковий орган повідомив позивача, що податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року не прийнята як податкова звітність та позивачу запропоновано подати нову звітність з ПДВ за відповідний період, оформлену належним чином. Крім того, податковий орган зазначив, що в порушення п. 201.3 ст. 201 Податкового кодексу України податкову звітність з ПДВ за січень 2015 року подано 18.03.2015.

Відповідно до п. 49.1. ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Отже граничний термін подання декларації з ПДВ за січень 2015 року – 20.02.2015

Як зазначено в акті перевірки декларація з ПДВ за січень 2015 року не була подана позивачем в строк до 20.02.2015, отже висновок податкового органу про порушення позивачем п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, на думку суду є обґрунтованим.

Згідно п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Як вбачається з матеріалів справи предметом перевірки була податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року подана 18.03.2015, отже контролюючий орган проводить камеральну перевірку в строк до 18.04.2015.

Оскільки 18 та 19 лютого 2015 року вихідні дні, отже складання податковим органу акту камеральної перевірки податкової звітності позивача 20.04.2015 не є порушенням п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню за січень 2015 року та сплачується до державного бюджету, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч 1. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів на спростування висновку про порушення п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та не підтвердження залишку від’ємного значення попереднього податкового періоду на суму 188 545 040 грн., отже висновок податкового органу про порушення позивачем згадуваних норм Податкового кодексу України є обґрунтованим.

Висновки податкового органу викладені в перевірки, самі по собі не можуть порушувати права, свободи чи інтереси позивача. Складений відповідачем акт є різновидом податкової інформації.

Не прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення про визначення грошових зобов’язань позивачу не порушує прав та інтересів платника податків, якого перевірили податкові органи.

Враховуючи, що камеральну перевірку проведено податковим органом відповідно до норм п. 75.1 ст. 75, ст. 76, п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки факт порушення позивачем п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України підтверджується матеріалами справи, висновок про порушення п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України не спростовано позивачем, отже суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда