Справа № 820/479/-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Київ К/800/38313/13, К/800/37660/13

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги публічного акціонерного товариства "Завод Південькабель" (далі - Товариство) та спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби (далі - Інспекція)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013

у справі № 820/479/13-а

за позовом Товариства

до Інспекції

про визнання незаконною та скасування податкової вимоги.

За результатами розгляду касаційних скарг Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Товариство звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати незаконною та скасувати податкову вимогу Інспекції від 22.01.2013 № 2.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013, позов задоволено частково; оспорювану податкову вимогу скасовано; в решті позову відмовлено.

У прийнятті цих судових актів попередні судові інстанції виходили з того, що авансові внески з податку на прибуток, що підлягають сплаті відповідно до статті 57 Податкового кодексу України (далі - ПК), є складовою грошового зобов'язання з цього податку, а тому можуть бути погашені за рахунок надміру сплачених сум податку на прибуток. У той же час суди зазначили, що для захисту порушеного права платника достатнім є скасування акта індивідуальної дії, у зв'язку з чим додаткове визнання його протиправним не вимагається.

Посилаючись на невідповідність висновків судів, покладених в основу прийняття оскаржуваних рішень зі спору, положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що авансові внески з податку на прибуток та власне податок на прибуток належать до різних видів бюджетних надходжень згідно з класифікацією, запровадженою наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію» (з подальшими змінами); наведене виключає можливість сплати авансових внесків за рахунок надміру сплаченого податку на прибуток.

Товариство також скористалося правом на касаційне оскарження рішень зі спору та просить у поданій касаційній скарзі повністю задовольнити розглядувані касаційні вимоги, змінивши оскаржувані рішення. В обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що визнання незаконною податкової вимоги та її скасування є самостійними однорідними вимогами, кожна з яких у даному разі підлягає задоволенню.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням такого.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 57.1 статті 57 ПК (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

В абзаці другому пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» та пункті 57.1 статті 57 ПК встановлено, що платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як встановлено судами під час розгляду даної справи, у податковій декларації з податку на прибуток за 9 місяців 2012 року Товариством було визначено оподатковуваний доход у сумі 728 193 080 грн.; сума податку на прибуток, яка підлягає сплаті до бюджету за результатами розглядуваного звітного періоду, склала 7 006 020 грн.; у зв'язку з цим з огляду на наведені законодавчі вимоги у січні 2013 року Товариство повинно було сплатити авансовий внесок з податку на прибуток у сумі 903 088 грн. у строк до 18.01.2013. Невиконання позивачем цього податкового обов'язку стало підставою для надсилання Товариству податкової вимоги від 22.01.2013 № 2 на суму податкового боргу з авансового внеску з податку на прибуток у розмірі 903 088 грн.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, попередні судові інстанції цілком об'єктивно виходили з того, що наявність у позивача переплати з податку на прибуток станом на 01.01.2013 у розмірі 19 52 913,99 грн. виключає можливість виникнення у Товариства оспорюваної суми податкового боргу.

Так, абзацом другим пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Отже, в силу вимог наведеної норми Кодексу наявна у позивача переплата з податку на прибуток підлягає автоматичному використанню для погашення податкових зобов'язань Товариства з даного виду платежу, у тому числі й зі сплати авансового внеску з податку на прибуток. При цьому належність цих платежів до різних кодів бюджетних надходжень згідно з Класифікацією доходів бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11, не є підставою для висновку про належність авансового внеску з податку на прибуток та самого податку на прибуток до різних видів податкових зобов'язань, позаяк елементи цих податкових платежів є тотожніми.

Згідно з частиною першою статті 8 Бюджетного кодексу України бюджетна класифікація використовується для складання і виконання державного та місцевих бюджетів, звітування про їх виконання, здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення фінансового аналізу в розрізі доходів, організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, кредитування, фінансування і боргу, а також для забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників. Бюджетна класифікація є обов'язковою для застосування всіма учасниками бюджетного процесу в межах бюджетних повноважень.

Отже, з огляду на призначення та сферу застосування бюджетної класифікації остання не може змінювати вид та структуру платежів у системі оподаткування.

З урахуванням викладеного слід погодитися з правильністю висновків судів про об'єктивну відсутність оспорюваного податкового боргу у позивача та, відповідно, про протиправність податкової вимоги.

Із змісту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права позивача.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

А відтак за наслідками скасування оскаржуваної за цим позовом податкової вимоги порушене у зв'язку з її прийняттям право платника є відновленим, а тому додаткове визнання цієї податкової вимоги протиправною не вимагається.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено. У зв'язку з цим підстав для скасування оскаржуваних судових актів зі спору не вбачається.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги публічного акціонерного товариства "Завод Південькабель" та спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 у справі № 820/479/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько