Справа № 2а-2556/10/1370 (32683/10/9104)
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Київ К/800/17439/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії судді:

Лосєва А.М.,

Бившевої Т.М.,

Вербицької О.В.,

за участю секретаря Титенко М.П.

представників сторін:

позивача Батьков В.В.

відповідача Павліченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року
у справі2а-2556/10/1370 (32683/10/9104)
за позовомДочірнього підприємства «Західукргеологія» національної акціонерної компанії «Надра України»
до треті особиСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові Спільне українсько-канадське підприємство «Коломийська нафтогазова компанія «Дельта» Дочірнє підприємство «Європа нафта і газ України» Товариство з обмеженою відповідальністю «Західенергобуд» Закрите акціонерне товариство «Інтернафтогазбуд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренерго»
провизнання нечинними податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2010 року Дочірнє підприємство «Західукргеологія» національної акціонерної компанії «Надра України» (далі по тексту - позивач, ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 липня 2009 року № /0/12565, 14 жовтня 2009 року №№ /1/17301/2/22788, 31 грудня 2009 року та 22 березня 2010 року № /3/22788, якими позивачу визначено податкове зобов'язання зі сплати збору за геологорозвідувальні роботи на суму 264134,36 грн. (у тому числі 180398,83 грн. основного платежу та 83735,53 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

На обґрунтування позовних вимог підприємство зазначило, що воно є власником спеціальних дозволів на користування надрами та учасником договорів про спільну інвестиційну діяльність (простого товариства) з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки надр, укладених із третіми особами. Умовами цих договорів серед іншого передбачено, що облік та складання податкової звітності щодо результатів спільної діяльності, а також розрахунки з бюджетом веде оператор відповідно до вимог чинного законодавства України. Відтак кожен з операторів на виконання умов договору та нормативно-правових актів вчасно подав до органів державної податкової служби розрахунки збору за геологорозвідувальні роботи за 2008 рік і сплатив до бюджету всі належні платежі за користування надрами (у тому числі спірний збір). Проте, відповідач дійшов безпідставного висновку про заниження позивачем сум збору за геологорозвідувальні роботи, оскільки підприємство як власник спеціальних дозволів на користування надрами не нарахувало та не сплатило зазначені платежі, та винесла спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначила податкове зобов'язання за цим платежем на суму 264 134,36 грн.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 16 вересня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року, позов задовольнив виходячи із того, що саме оператори за договорами про спільну діяльність відповідають перед державою за належне декларування та повноту сплати збору за геологорозвідувальні роботи при спільній діяльності як платники податків. За таких обставин немає підстав стверджувати, що дії позивача призвели до ненадходження до бюджету загальнодержавного збору за геологорозвідувальні роботи на суму, визначену в спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

Вищий адміністративний суд України постановою від 16 липня 2014 року рішення судів попередніх інстанцій скасував, у задоволенні позову відмовив виходячи із того, що відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок справляння збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, затвердженої наказом Комітету України з питань геології та використання надр і Державної податкової адміністрації України від 23 червня 1999 року № 105/309 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 16 липня 1999 року № 474/3767; яка визначала порядок цього збору на час виникнення спірних відносин), платниками збору за геологорозвідувальні роботи є всі надрокористувачі, незалежно від форми власності, включаючи підприємства з іноземними інвестиціями, які видобувають корисні копалини на розташованих у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони родовищах: раніше розвіданих та переданих в установленому порядку для промислового освоєння; з попередньо оціненими запасами, що за згодою заінтересованих надрокористувачів передані їм для дослідно-промислової розробки та промислового освоєння, а згідно зі статтею 19 Кодексу України про надра (далі - Кодекс) надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр. Таким чином, платниками збору за геологорозвідувальні роботи є виключно підприємства, які отримали спеціальний дозвіл на користування надрами (надрокористувачі).

За результатами розгляду заяви позивача про перегляд постанови суду касаційної інстанції, постановою Верховного суду України від 10 березня 2015 року постанову Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.

У судовому засіданні проведено заміну відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові його правонаступником - Спеціалізованою державною податкової інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом було проведено планову виїзну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оформлену актом від 14 липня 2009 № 242/23-2/01432606.

За наслідками цієї перевірки податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення від 28 липня 2009 року №/0/12565, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання зі збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, у сумі 264134,36 грн. (у тому числі 180398,83 грн. за основним платежем та 83735,53 грн. за штрафними санкціями).

Інші оспорювані акти індивідуальної дії були прийняті податковою інспекцією у процедурі адміністративного оскарження за результатами залишення без задоволення скарг платника.

Підставою для оспорюваного донарахування став висновок податкового органу про те, що у перевіреному періоді позивач, як власник спеціальних дозволів на користування надрами, не нарахував та не сплатив рентну плату за видобутий природний газ та нафту у рамках виконання договорів про спільну діяльність, укладених з іншими суб'єктами господарювання.

Так, Підприємство є учасником:

Договору про спільну інвестиційну і виробничу діяльність з геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки Ретичинської площі від 04 січня 2001 року, укладеного з фірмою «Інтернафтогазбуд» у формі закритого акціонерного товариства; оператором, на якого згідно з пунктом 7.2 Договору покладено обов'язок з ведення податкового обліку та здійснення розрахунків з бюджетом за результатами спільної діяльності, визначено фірму «Інтернафтогазбуд» у формі закритого акціонерного товариства;

Договору про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи, з експлуатації Черемхівсько-Струпківського газового родовища від 16 грудня 1997 року, укладеним з компанією «Моментум Ентерпрайзи Інк» (Канада), відкритим акціонерним товариством «Агронафтогазтехсервіс» та спільним українсько-канадським підприємством "Коломийська нафтогазова компанія «Дельта», яку пунктом 8.7 Договору і визначено оператором, що уповноважений вести облік результатів спільної діяльності та сплачувати податки;

Договору простого товариства від 17 листопада 2006 року № 680/06, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Західенергобуд», яким передбачено здійснення спільної інвестиційної та виробничої діяльності його учасників з метою організації та здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Страшевицького нафтового родовища; обов'язки оператора за цим Договором покладено на товариство з обмеженою відповідальністю «Західенергобуд»;

Договору про спільну діяльність від 18 вересня 2003 року № 161, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерго»; предметом цього Договору є спільна інвестиційна та виробнича діяльність його учасників з метою організації та здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Гуцулівського родовища; оператором за цим Договором є товариство з обмеженою відповідальністю «Укренерго»;

Договору про спільну інвестиційну і виробничу діяльність з пошуку, розвідки та дослідно-промислової експлуатації на Городоцькому родовищі від 25 червня 1999 року, укладеним з компанією «Європа нафта і газ» (Англія); обов'язки оператора за цим Договором виконувало дочірнє підприємство «Європа нафта і газ Україна».

За висновком Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові (далі по тексту - СДПІ), обов'язок з нарахування та здійснення платежу за користування надрами покладається на позивача як власника спеціальних дозволів на використання надр за усіма названим Договорами.

Проте, колегія суддів з таким висновком податкового органу погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про нафту і газ» спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами - документ, що видається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр і засвідчує право юридичної чи фізичної особи, якій цей документ виданий, на користування нафтогазоносними надрами протягом часу, в межах ділянки надр, на умовах, передбачених у цьому документі.

В силу частини 4 статті 14 вказаного Закону власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами не може дарувати, продавати або будь-яким чином відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, будь-якій іншій, юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних фондів створюваних з його участю суб'єктів господарської діяльності, а також до майна спільної діяльності. Однак, зазначене не виключає можливості укладення договору про спільну діяльність, оскільки таке право прямо передбачено у ст. 49 вказаного Закону, який згідно статті 2 є спеціальним по відношенню до норм Кодексу України «Про надра».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нафту і газ» у разі, якщо діяльність, пов'язана з користуванням нафтогазоносними надрами, здійснюється на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію, один із учасників цього договору зобов'язаний мати відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами.

Як встановлено судами, підтверджується матеріалами справи та проти чого не заперечує податковий орган, між позивачем та фірмою «Інтернафтогазбуд», компанією «Моментум Ентерпрайзи Інк» (Канада), відкритим акціонерним товариством «Агронафтогазтехсервіс» та спільним українсько-канадським підприємством «Коломийська нафтогазова компанія «Дельта», товариством з обмеженою відповідальністю «Західенергобуд» та товариством з обмеженою відповідальністю «Укренерго» укладені договори про спільну діяльність з геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Страшевицького нафтового родовища, Гуцулівського родовища та дослідно-промислової експлуатації на Городоцькому родовищі.

Предметом договорів є спільна діяльність для забезпечення організаційно-економічних умов для спільної розвідки, освоєння родовища, здійснення спільної інвестиційної діяльності по створенню необхідних виробничих потужностей, ведення спільної виробничо-господарської діяльності з видобутку продукції.

Згідно із умовами договорів оператори ведуть облік продукції, отриманої в процесі спільної діяльності, витрат та фінансових результатів, пов'язаних зі спільною діяльністю. Облік і складання податкової звітності результатів спільної діяльності, а також розрахунки з бюджетом ведуться операторами у відповідності із законодавством України.

У відповідності до абзацу 3 пункту 5.1 Інструкції про порядок обчислення і справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженої спільним наказом Комітету України з питань геології та використання надр і ДПА України від 30 грудня 1997 року № 207/472/51/157, сума плати за користування надрами для видобування корисних копалин визначається користувачами надр самостійно і обчислюється щокварталу, накопичувальним підсумком з початку року для нафти, конденсату, газу природного (у тому числі супутнього при видобутку нафти), підземних вод (термальних, промислових), ропи, мінеральних грязей та мулу - виходячи з обсягів видобутих корисних копалин, квот (лімітів) у разі їх затвердження, нормативів плати до одиниці видобутих корисних копалин та коефіцієнтів, наведених у пункті 4.3 цієї Інструкції.

Згідно із пунктами 15, 17 Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 264 від 26 березня 2008 року «Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин», платник до закінчення визначеного Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» граничного строку подання податкових розрахунків за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає за встановленою ДПА формою податкові розрахунки з платежів органу державної податкової служби, а протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період - виконує зобов'язання щодо внесення платежів у сумі, визначеній в розрахунку з платежів, поданому ним органу державної податкової служби.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає про обов'язковість проведення платежу за користування надрами особисто позивачем. При цьому, факт здійснення зазначених платежів операторами договорів про спільну діяльність, податковим органом до уваги не приймається.

Згідно із підпунктами 7.7.1, 7.7.2, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлені особливі правила оподаткування спільної діяльності. Зокрема, спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об'єднання коштів або майна учасників для досягнення спільної господарської мети. При цьому, облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. Порядок податкового обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним податковим органом.

Пунктом 3 Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом ДПА України № 571 від 30 вересня 2004 року, визначено, що облік результатів спільної діяльності ведеться уповноваженим платником окремо від обліку результатів іншої господарської діяльності такого платника. Згідно із пунктом 8 Порядку, уповноважений платник несе відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку, який було обчислено від спільної діяльності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що платниками усіх податків по договору спільної діяльності є оператори, які уповноважені учасниками договорів вести бухгалтерський та податковий облік, нараховувати і сплачувати платежі до Державного бюджету України, в тому числі плату за користування надрами, і ці оператори, за місцем реєстрації договорів спільної діяльності, подавали інформацію про видобуток вуглеводневої сировини та розрахунки плати за користування надрами. Щомісячне нарахування та сплата плати за користування надрами операторами підтверджується розрахунками плати за користування надрами, платіжними дорученнями та/або виписками з особових рахунків про сплату плати за користування надрами.

Оскільки в порушення статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено обґрунтованості висновку акта перевірки щодо невиконання позивачем зобов'язання по платі за користування надрами, колегія суддів вважає, що оскаржувані повідомлення-рішення є протиправними.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про задоволення позову, а доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 236, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року у справі №2а-2556/10/1370 (32683/10/9104) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

О.В. Вербицька