Справа № 462/1429/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/800/9103/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та демонтаж самочинного будівництва,

встановив:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання відповідача скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 882 від 17 грудня 2012 року «Про скасування розпоряджень від 11 квітня 2008 року № 371 «Про самочинне будівництво…» та від 18 січня 2012 року № 70 «Про самочинне будівництво, здійснене …» та зобов'язання відповідача демонтувати самочинне будівництво господарської будівлі під літ. «Б», розміром 5,20 х 5,20 м, гаража під літ. «Г», розміром 3,80х9,30 м, огорожі та прибудови до будинку під літ. «а», розміром 2,60 х 2,60 м.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 882 від 17 грудня 2012 року; в решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 30 грудня 2013 року в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові; в іншій частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях третя особа ОСОБА_8 просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради прийняте розпорядження за № 371, а 18 січня 2012 року - розпорядження за № 70.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 грудня 2012 року за № 882 скасовані розпорядження від 11 квітня 2008 року № 371 та від 18 січня 2012 за № 70.

Не погоджуючись з цим розпорядженням, позивач звернулась до адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання його незаконним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що позов подано неналежною особою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Таким чином, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Утім, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів у зв'язку з прийняттям оскаржуваного акта.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент винесення оспорюваного акту, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Між тим, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, оскаржуване розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 882 від 17 грудня 2012 року спрямоване на скасування попередніх рішень відповідача, які стосуються прав третіх осіб.

Окрім того, згідно із п. 2 ч. 4. ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги, зокрема, про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Утім наведені норми процесуального права повинні узгоджуватись з нормами матеріального права, що визначають певний спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно із статтею 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції на час прийняття спірного акта) акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Аналіз норм процесуального права в системному зв'язку з нормами матеріального права свідчать, що позов у цій справі про зобов'язання відповідача прийняти рішення про скасування попередніх рішень не підлягає до задоволенню.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимога про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення буде вважатись втручанням в його дискреційні повноваження, які не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Отже, уявлення позивача про існування підстав для задоволення позову у обраний спосіб, за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів оспорюваним рішенням, не є підставою для задоволення такого позову, оскільки відповідно до приписів ч. 1. ст. 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Оскільки висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, то скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Доводи скаржника, що викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: