Справа № 2а-10818/10/1570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ К/9991/57104/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Кохан О.С.,

за участю:

представника відповідача-1 - Української Т.О.,

представника третьої особи - Іваницької Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року

у справі № 2а-10818/10/1570

за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»

до 1. Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі,

2. Головного управління Державного казначейства України в Одеській області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство фінансів України

про визнання протиправною першої та другої податкових вимог та визнання протиправним і скасування подання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Одесі (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України в Одеській області (далі - відповідач-12), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства фінансів України (далі - третя особа), про: визнання протиправними та скасування першої № 1/77 від 22 вересня 2010 року та другої № 2/88 від 02 листопада 2010 року податкових вимог СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі; визнання протиправним та скасування подання ГУ ДКУ в Одеській області № 06.1-04/1270-52634 від 26 серпня 2010 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано першу податкову вимогу СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі №1/77 від 22 вересня 2010 року та другу податкову вимогу № 2/88 від 02 листопада 2010 року. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування подання ГУ ДКУ в Одеській області № 06.1-04/1270-52634 від 26 серпня 2010 року було закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України

В касаційній скарзі СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2011 року.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «ІМЕКСБАНК», посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року - без змін.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача-1 - СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі його правонаступником - СДПІ з обслуговування ВП у м. Одесі МГУ Міндоходів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача-1 та третьої особи, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

25 вересня 2008 року між Міністерством фінансів України (далі - Міністерство) та Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «ІМЕКСБАНК») (далі - Уповноважений банк) був укладений кредитний договір № 28020-02/122, відповідно до умов якого «ІМЕКСБАНК» «ІМЕКСБАНК» Міністерство надає Уповноваженому банку (субкредит за рахунок коштів Позики (згідно угоди про позику від 23 червня 2006 року № 4827-UA між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку (Проект розширення доступу до ринків фінансових послуг)) у розмірі 11000000,00 дол. США, а Уповноважений банк у розмірах, у строк та на умовах, визначених цим кредитним договором, зобов'язується повернути такий субкредит, сплатити відсотки за користування ним та здійснити інші платежі, пов'язані з наданням субкредиту (арк. справи 156-188). Зокрема, пункт 4.1 кредитного договору передбачає, що Уповноважений банк здійснює вибірку коштів субкредиту на квартальній основі, за умов, що не менше 25 % буде вибрано до 31 грудня 2008 року, не менше 50 % - до 30 червня 2009 року, та не менше 100 % - до 31 грудня 2009 року. Суму, що з вини Уповноваженого банку на вказану дату залишилася невибраною, Міністерством може бути анульовано. Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору Міністерство після направлення відповідного повідомлення Уповноваженому банку може призупинити право останнього повністю або частково отримувати кошти субкредиту згідно з цим кредитним договором, якщо виникла будь-яка з нижче визначених подій, зокрема, право Міністерства знімати кошти позики призупинено в цілому або частково у відповідності з умовами кгоди про позику (підпункту 6.1.5). Згідно з пунктом 6.3 кредитного договору, якщо право Уповноваженого банку на отримання коштів субкредиту призупинене внаслідок виникнення події, визначеної пунктом 6.1.5 цього кредитного договору, то нарахування комісії за невибрані кошти на невибрану суму субкредиту призупиняється до моменту відновлення такого права. Положеннями пункту 6.4 кредитного договору передбачено, що у разі припинення права Уповноваженого банку на отримання коштів субкредиту, залишок субкредиту, що є невибраним на дату прийняття відповідного рішення, підлягає анулюванню. Нарахування комісії за невибрані кошти на анульовану суму припиняється. Пунктом 9.2 кредитного договору визначено, що Уповноважений банк сплачує на користь Міністерства комісію за невибрані кошти в розмірі 0,25 % річних від суми субкредиту, яка залишається невибраною. В свою чергу, для отримання Уповноваженим банком зазначеного субкредиту кредитним договором (пункти 4.4 - 4.8) передбачено ряд умов, а саме: подання банком заяв на вибірку коштів субкредиту, забезпечення виконання зобов'язань Уповноваженого банку шляхом застави майнових прав за портфелем субпозик, сформованим за рахунок коштів, отриманих Уповноваженим банком від Міністерства в рамках даного кредитного договору та застави майнових прав за кредитами, що надані Уповноваженим банком за власний рахунок позичальникам, чий фінансовий та майновий стан прийнятний для Міністерства або будь-яким іншим видом застави, що є прийнятним для Міністерства.

На виконання умов кредитного договору 12 листопада 2008 року АКБ «ІМЕКСБАНК» направило на адресу Міністерства фінансів України пропозицію за вих. № 605БТ щодо забезпечення виконання своїх зобов'язань, а 15 грудня 2008 року - два оригінали договору застави майнових прав з Додатком № 1 до нього, що підтверджується листом № 11654 (арк. справи 189, 195).

Однак, зазначені договори не були узгоджені Міністерством фінансів України, що підтверджується доводами Міністерства фінансів України, викладеними у запереченні на позов (арк. справи 114-118).

Листом від 26 березня 2009 року за вих. № 2196 АКБ «ІМЕКСБАНК» звернулось до Міністерства фінансів України з проханням підписати договір застави майнових прав, предметом якого є майнові права за кредитним договором між АКБ «ІМЕКСБАНК»т а ТОВ «Ветеран», який є повністю прийнятним для Міністерства фінансів України, та розпочати фінансування в рамках Проекту (арк. справи 14).

Листом від 07 квітня 2009 року № 31-25050-07-10/9899 Міністерство фінансів України повідомило АКБ «ІМЕКСБАНК» про призупинення реалізації компоненту А Проекту «Розширення доступу до ринків фінансових послуг», оскільки Світовий банк звернувся до Міністерства фінансів України з пропозицією реально переоцінити перспективи Проекту. Разом з цим, Міністерство фінансів України підтвердило, що АКБ «ІМЕКСБАНК» за півроку виконав всі попередні умови для започаткування вибірки в рамках Проекту, а саме: отримав необхідні узгодження від Світового банку щодо двох перших субпроектів, підготував пакет документів для укладання договору застави майнових прав та узгодив його з ГУП НБУ та Мінфіном. Також, Міністерство фінансів України засвідчило, що запропонований позивачем предмет застави є вільним від будь-яких обтяжень з боку Міністерства та може бути використаний банком для вирішення інших нагальних питань (арк. справи 15).

Листом від 23 червня 2009 року № 31-25050-07-16/16737 Міністерство фінансів України на виконання підпункті 6.1.5 пункту 61. Кредитного договору повідомило АКБ «ІМЕКСБАНК» про те, що з 20 червня 2009 року Світовий банк анулював залишкову частину позики, а також з 20 червня 2009 року Світовим банком припинено нарахування комісії за невибрані кошти, у зв'язку з чим Міністерство фінансів України повідомляє про анулювання субкредиту, який був невибраний на 20 червня 2009 року та про припинення нарахування комісії за невибрані кошти з дати анулювання (арк. справи 202).

25 червня 2009 року Міністерство фінансів України звернулось до АКБ «ІМЕКСБАНК» із листом № 31-25050-07-10/17203, в якому повідомило, що згідно з пунктом 9.2 кредитного договору АКБ «ІМЕКСБАНК» повинно сплатити на користь Міністерства фінансів України комісію за невибрані кошти: у сумі 13826,39 дол. США - за період з 05 листопада 2008 року по 04 травня 2009 року, 3513,89 дол. США - за період з 05 травня 2009 року по 20 червня 2009 року, а також пеню за несвоєчасну сплату комісії у сумі 6,91 дол. США за день (арк. справи 203-204).

26 серпня 2010 року ГУ ДКУ в Одеській області звернулось до СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі із поданням № 06.1-04/1270-5263, в якому повідомило про те, що станом на 01 серпня 2010 року заборгованість АКБ «ІМЕКСБАНК» перед державним бюджетом рахується у сумі 17340,28 дол. США, нарахована пеня за субкредитними угодами у сумі 2523,22 дол. Загальна сума заборгованості становить 19863,60 дол. США (арк. справи 84-85).

У зв'язку із викладеним, СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі були сформовані та надіслані позивачу першу № 1/77 від 22 вересня 2010 року та другу № 2/88 від 02 листопада 2010 року податкові вимоги, якими повідомлено, що станом на 22 вересня 2010 року та на 02 листопада 2010 року відповідно у АКБ «ІМЕКСБАНК» обліковується сума податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями у загальній сумі 156777,44 грн., у тому числі: плата за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою - 136861,63 грн., пеня - 19915,81 грн. (арк. справи 16-17).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у позивача існує заборгованість перед бюджетом у вигляді комісії за невибрані кошти згідно з кредитним договором, яка розраховується, починаючи з дати вступу в дію кредитного договору (з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками), та пені, з огляду на що податковий орган правомірно сформував та надіслав АКБ «ІМЕКСБАНК» першу та другу податкові вимоги на підставі подання органу державного казначейства за формою.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржувані перша та друга податкові вимоги були сформовані та надіслані позивачу без достатніх правових підстав, оскільки АКБ «ІМЕКСБАНК» виконало всі необхідні умови, передбачені кредитним договором, для отримання субкредиту, та відповідно вибірки коштів у передбачені договором строки, однак, з незалежних від позивача підстав, а саме непідписання Міністерством фінансів України договорів застави майнових прав, призупинення фінансування, АКБ «ІМЕКСБАНК» не мало об'єктивної можливості здійснити вибірку коштів субкредиту. Закриваючи провадження у справі в решті позовних вимог, суд виходив з того, що саме по собі подання органу державного казначейства є лише повідомленням податкового органу про наявність порушень з боку суб'єктів господарювання та не породжує юридичних прав та обов'язків для суб'єктів правовідносин, що є обов'язковою ознакою актів індивідуальної дії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Проект «Розширення доступу до ринків фінансових послуг» є міжнародним інвестиційним Проектом, який передбачав надання Міжнародним банком реконструкції та розвитку довгострокової позики Уряду України відповідно до Угоди про позику (Проект розширення доступу до ринків фінансових послуг) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 23 червня 2006 року № 4827-UА, ратифікованої Законом України від 13 грудня 2006 року № 446-V, яка набула чинності 12 липня 2007 року.

Статтею 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби України у 2010 році визначено органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

Відповідно до пункту 30 статті 2 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органами стягнення є податкові, митні та інші державні органи, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень.

Згідно положень підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що податковим органом не було доведено наявність існування у позивача об'єктивної можливості здійснити вибірку коштів субкредиту у зв'язку із непідписанням Міністерством фінансів України договорів застави майнових прав та призупинення фінансування, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування першої № 1/77 від 22 вересня 2010 року та другої № 2/88 від 02 листопада 2010 року податкових вимог.

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що подання органу державного казначейства є лише повідомленням податкового органу про наявність порушень з боку суб'єктів господарювання та не породжує юридичних прав та обов'язків для суб'єктів правовідносин, що є обов'язковою ознакою актів індивідуальної дії, та, як наслідок, наявність підстав для закриття провадження у справі у зазначеній частині.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга СДПІ з обслуговування ВП у м. Одесі МГУ Міндоходів підлягає залишенню без задоволення, а постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна