Справа № 821/1202/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1202/15-а
16 год. 48 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Матвєєнко О.Л.,

за участю представників:

позивача - Кириченка К.І.,

відповідача - Пугача Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаст-Фуд" до Управління Держземагенства у м. Херсоні Херсонської області про часткове визнання протиправним та скасування висновку,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаст Фуд" (далі - позивач, ТОВ "Фаст Фуд") звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагенства у м. Херсоні Херсонської області (далі - відповідач, Управління Держземагенства у м. Херсоні), у якому просить визнати протиправним та скасувати п.9 висновку погодження документації із землеустрою від 18.03.2015 року №28-28-0.3-621/2-15.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що висновок погодження документації із землеустрою від 18.03.2015 року №28-28-0.3-621/2-15 в частині обов'язковості проведення державної експертизи землевпорядної документації не узгоджується з приписами ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", оскільки земельна ділянка TOB "Фаст Фуд" під будівництво та обслуговування автостанції з магазином продовольчих та промислових товарів площею 0,2449 га по Бериславському шосе, 2-в у м. Херсоні, не відноситься до жодної з категорій земель, щодо яких існують зобов'язання по проведенню обов'язкової державної експертизи. При цьому, позивач вказує, що вказана земельна ділянка не має рекреаційного призначення, а є зоною транспортної інфраструктури, що підтверджується рішенням Херсонської міської ради від 20.02.2015 р. №1724 "Про затвердження містобудівної документації - "План зонування території міста Херсона (регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" та науково - проектної документації " Історико - архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів м. Херсона" затверджено містобудівну документацію - "План зонування території міста Херсона ( регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" та Викопіюванням з плану зонування території м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724, а тому оскаржуваний пункт висновку Управління Держземагенства у м. Херсоні підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вказане обґрунтування позовних вимог та просив їх задовольнити.

Відповідач, відповідно до письмових пояснень від 03.06.2015 р., заперечив проти адміністративного позову, вказавши, що земельна ділянка з цільовим призначенням під будівництво та обслуговування автостанції з магазином продовольчих та промислових товарів площею 0,2449 га, яка відводиться в оренду позивачу, згідно довідки про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6-зем) обліковується у рядку 53 (заклади громадського харчування) графа 56 (зелені насадження загального користування), графа 80 (землі рекреаційного призначення), а тому відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" даний проект землеустрою підлягає обов'язковій експертизі. При цьому, відповідач зазначив про відсутність в Управлінні Держземагенства у м. Херсоні будь-яких рішень Херсонської міської ради, як органу місцевого самоврядування, щодо зміни існуючої категорії земель на земельну ділянку по Бериславському шосе, 2-в у м. Херсоні із земель рекреаційного призначення на будь-яку іншу категорію.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вказані заперечення та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд звертає увагу на наступне.

Земельні відносини в України регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 02.10.2001 р. №2768-ІІІ (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначено ст. 124 ЗК України, зокрема -

- передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 цього Кодексу);

- передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч. 2 ст. 124 ЗК України);

- передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 цього Кодексу не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі поновлення договорів оренди землі.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, визначений у ст.123 ЗК України, передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення (ч. 1 ст. 123 ЗК України).

Абз. 1 ч. 2 ст. 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 цієї статі ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням XXII сесії Херсонської міської ради VI скликання від 30.11.2012 року №891 "Про дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо оформлення права землекористування та поновлення строку дії пунктів рішень міської ради", товариству з обмеженою відповідальністю "Фаст Фуд" було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок: орієнтовною площею 0,2887 га, із земель, що перебувають у нього в оренді, по Бериславському шосе, б/н, під будівництво та обслуговування автостанцій з магазином продовольчих та промислових товарів, у зв'язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу ( ч. 4 ст. 123 ЗК України).

Так, відповідно до ч. 1 статтею 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури ( ч. 3 ст. 186-1 ЗК України).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (ч. 4 ст. 186-1 ЗК України).

Листом від 17.03.2015 р. розробником ПП "Землемір" було подано на погодження до Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки зі зміною цільового призначення ТОВ "Фаст Фуд" під будівництво та обслуговування автостанції з магазином продовольчих та промислових товарів площею 0,2449 га по Бериславському шосе, 2-в із земель, що перебувають в оренді ТОВ "Фаст Фуд".

Відповідно до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Абзацом 2 ч. 6 ст. 186-1 ЗК України визначено, що у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

18.03.2015 р. Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області Висновком за №28-28-0.3-621/2-15 погодило вказаний проект землеустрою (далі - Висновок №28-28-0.3-621/2-15 від 18.03.2015 р.).

При цьому, в пункті 9 вказаного Висновку передбачено про необхідність проведення державної землевпорядної експертизи: відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" проект землеустрою щодо відведення у власність ділянки підлягає обов'язкові державній експертизі у Держземагенстві України (м. Київ, вул.Народного Ополчення, 3).

Не погодившись з Висновком №28-28-0.3-621/2-15 від 18.03.2015 р. у цій частині, позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами.

Перевіряючи обґрунтованість оскаржуваного пункту Висновку Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області №28-28-0.3-621/2-15 від 18.03.2015 р. на предмет його узгодженості з діючими, на момент виникнення спірних правовідносин положеннями Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-III (далі - ЗК України) та з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вказує на наступне.

Правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення визначені Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 р. №1808-IV (далі - Закон України №1808-IV), ст. 9 якого передбачено, що обов'язковій державній експертизі підлягають, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що земельна ділянка за розробленим проектом землеустрою не відноситься до земель рекреації, а є зоною транспортної інфраструктури, що підтверджується Викопіюванням з плану зонування території м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724.

Як встановлено судом, рішенням Херсонської міської ради від 20.02.2015 р. №1724 "Про затвердження містобудівної документації - "План зонування території міста Херсона (регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" та науково - проектної документації "Історико - архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів м. Херсона" затверджено містобудівну документацію - "План зонування території міста Херсона (регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)".

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-ХІІ "Про основи містобудування" до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Згідно статті 7 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону передбачено, що план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Статтею 18 Закону №3038-VI передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації (ч. 1, 2 ст. 18 цього Закону). План зонування території затверджується на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання (ч. 8 ст. 18 цього Закону).

Статтями 3 та 4 ЗК України визначено, що даний Кодекс є спеціальним і основним законодавчим актом у галузі регулювання земельних відносин, у тому числі щодо порядку набуття та забезпечення прав на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За основним цільовим призначенням відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України поділяються на певні категорії, серед яких до різних категорій віднесено землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (підпункт "ж") та землі рекреаційного призначення (підпункт "г").

Стаття перша Закону України "Про землеустрій" містить визначення поняття "цільове призначення земельної ділянки", згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Виходячи з положень статті 83 ЗК України землі кожної із цих категорій можуть перебувати комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частина друга статті 20 ЗК України).

З огляду на викладені норми діючого законодавства, суд вказує, що приписи Законів України "Про основи містобудування" та "Про регулювання містобудівної діяльності" не регулюють суспільні відносини у сфері земельних відносин і не визначають порядок набуття прав на землю громадянами та іншими суб'єктами земельних відносин, а встановлюють правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні, планування, забудови та іншого використання територій.

Таким чином, план зонування території - це містобудівна документація, а не документація із землеустрою, яка містить висновки щодо віднесення земель до тієї чи іншої категорії.

З огляду на викладене, суд вважає помилковою позицією позивача, що рішення XXII сесії Херсонської міської ради VI скликання від 30.11.2012 року №891 "Про дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо оформлення права землекористування та поновлення строку дії пунктів рішень міської ради" та рішення Херсонської міської ради від 20.02.2015 р. №1724 "Про затвердження містобудівної документації - "План зонування території міста Херсона (регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" та науково - проектної документації "Історико - архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів м. Херсона" затверджено містобудівну документацію - "План зонування території міста Херсона ( регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" є рішеннями органу місцевого самоврядування у розумінні ст. 20 ЗК України.

Крім того, визначаючи правовий статус спірної земельної ділянки судом встановлено, що згідно з Державною статистичною звітністю за формою 6-зем "Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності" земельна ділянка площею 0,2449 га, розташована за адресою Бериславське шосе, б/н в м. Херсоні, яка перебуває в оренді ТОВ "Фаст Фуд", обліковується у рядку 53 (заклади громадського харчування, графа 56 (зелені насадження загального користування), графа 80 (землі рекреаційного призначення), про що зазначено у довідці Управлінні Держземагенства у м. Херсоні від 04.02.2014 р. за №01-12-307, копія якої наявна в матеріалах справи.

При цьому, суд вказує, що пунктом 3 Висновку Управління Держземагенства у м. Херсоні також передбачено, що існуюча категорія та склад угідь земельної ділянки, яка надається згідно з розробленою документацією - землі рекреаційного призначення, забудовані землі, графа 56 (земельні насадження загального користування формою 6-зем).

Відповідно до ст. ст. 181 - 184, 202 - 204 чинного ЗК України, законів України "Про Державний земельний кадастр" та "Про землеустрій", дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

В судовому засіданні представником позивача було зауважено, що вказані дані державного земельного кадастру не відповідають дійсності, оскільки, на його думку, не містять відповідних змін до державного земельного кадастру згідно рішення Херсонської міської ради від 20.02.2015 р. №1724 "Про затвердження містобудівної документації - "План зонування території міста Херсона (регламент забудови, переважні та допустимі види забудови та використання земельних ділянок)" та науково - проектної документації "Історико - архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам'яток та історичних матеріалів м. Херсона".

Суд не приймає до уваги вказаний довід представника позивача з підстав його необґрунтованості та не узгодженості з приписами вищевказаних норм діючого законодавства.

Щодо обґрунтованості позовних вимог з посиланням на Викопіювання з плану зонування території м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724, то суд встановив наступне.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 грудня 2011 року №345 прийнято Національний стандарт ДСТУ-Н Б Б 1.1-12:2011 "Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)", пунктом 3.2. якого визначено, що зонінг - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Пунктом 6.8. ДБН визначено, що схема зонування складається, як правило, з основних типів зон, зокрема : рекреаційні - Р; зони транспортної інфраструктури - ТР.

При цьому, пунктом 5.11. ДБН вказано, що рекреаційні зони - Р належать території, що призначаються і використовуються для відпочинку населення, у т.ч. рекреаційні зони озеленених територій загального користування (Р-3) призначаються для повсякденного відпочинку населення і включає парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми.

Пунктом 5.13. ДБН - Зони транспортної інфраструктури ТР включають:

- зона транспортної інфраструктури ТР-1 містять території смуг відводу залізниці;

- зона транспортної інфраструктури ТР-2 - відносяться території залізничних і авто вокзалів, морських і річкових вокзалів, аеровокзалів, терміналів, транспортних вузлів;

- зона транспортної інфраструктури ТР-3 відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній).

Дослідивши зміст Викопіювання з плану зонування території м. Херсона, затвердженого рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724, судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована у двох типах зон, зокрема -

- зона транспортної інфраструктури ТР-3, до якої відповідно до п. 5.13. ДБН відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній).

- рекреаційні зони - Р-3, тобто рекреаційні зони озеленених територій загального користування для повсякденного відпочинку населення і включає парки, сквери, сади, бульвари, міські ліси, водойми.

Отже, суд зауважує, що вказане Викопіювання містить розшифровку зони ТР-3, як зона СТО, АЗС, автопарків, гаражів, автостоянок, що не узгоджується з пунктом 5.13. ДБН, яким вказана зона позначається зоною ТР-2 (територія залізничних і авто вокзалів, морських і річкових вокзалів, аеровокзалів, терміналів, транспортних вузлів).

Крім того, суд приймає до уваги пояснення представника відповідача в судовому засіданні, якими вказав, що відповідно до рішення міської ради від 27.01.2006 р. №1068 затверджено технічну документацію із землеустрою та встановлені межі земельної ділянки, загальною площею 1,4172 га, під сквером в районі Привокзальної площі, в тому числі: ділянка №1, площею 0,4158 га, ділянка №2, площею 0,5027 га, та ділянка №3, площею 0,4987 га., яка є землями рекреаційного призначення. При цьому, вказав, що рішенням міської ради від 28.02.2007 р. №301, яке прийнято на підставі проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, погодженого з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини, який пройшов державну землевпорядну експертизу, ТОВ "Фаст Фуд" надано в оренду, строком на 5 (п'ять) років, земельну ділянку №3, площею 0,4987 га, із земель запасу по Бериславському шосе (Привокзальна площа), яка є землями рекреаційного призначення. Проте, на теперішній час в Управлінні Держземагенства у м. Херсоні відсутні будь-які рішення Херсонської міської ради щодо зміни існуючої категорії земель по земельній ділянці №2 згідно затвердженої технічної документації із землеустрою рішенням міської ради від 27.01.2006 р. №1068, яка є спірною в даній справі.

Щодо посилання представника позивача на лист-відповідь Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради №01-15/03-27/19 від 26.02.2015р., яким повідомлено відповідача про те, що спірна земельна ділянка по Бериславському шосе, з кадастровим номером :19:002:0088 розміщується на території зони транспортної інфраструктури ТР-3 (зона CTO, АЗС, автопарків, гаражів, автостоянок) не потребує спеціальних погоджень, то суд вказує про наступне.

Абзацом 2 ч. 7 ст.186-1 ЗК України передбачено, що кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказаний довід позивача не доводить факт того, що спірна земельна ділянка не відноситься до рекреаційних земель, відносно яких передбачено обов'язкову державну земельну експертизу.

Вирішуючи питання про законність або незаконність оскаржуваних дій, рішень суб'єкту владних повноважень, суд робить висновки на відповідність цього рішення приписам ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) тощо.

Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення.

Крім того, згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, спростовано у повному обсязі твердження позивача та доведено правомірність своїх дій, а позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 червня 2015 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 6.3