Справа № 817/3362/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"10" червня 2015 р. м. Київ К/800/1328/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Васильченко Н.В.,
Смоковича М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області до Державної фінансової інспекції в Рівненській області, треті особи - Рівненська районна рада Рівненської області, Рівненський РВ УМВС України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Рівненській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року Зорянська сільська рада Рівненського району звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- скасувати пункт 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-08-13/3047 від 13.05.2013 в частині про зобов'язання перерахувати до Державного бюджету кошти в сумі 4200 грн. за період з 01.01.2009 по 15.05.2010;

- скасувати пункт 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-08-13/3047 від 13.05.2013 щодо забезпечення виконання умов п.1 ч. ІІ договору про передачу коштів у вигляді міжбюджетного трансферту з Зорянського сільського бюджету до районного бюджету від 30.03.2012 б/н в частині спрямування коштів в сумі 15680 грн. на заходи з реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг комунальної власності сіл Зорянської сільської ради, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи

- скасувати пункт 7 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-08-13/3047 від 13.05.2013 щодо стягнення зайво сплачених коштів в сумі 10505,10 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та відображення в обліку дебіторської заборгованості по розрахунках з Рівненським РВ УМВС Украхни в Рівненській області у вищевказаній сумі, а в іншому випадку - стягнення з осіб винних у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх юридичних осіб на суму 10505,10 грн., шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 КЗпП України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-08-13/3047від 13.05.2013 в частині суми 4200 грн. Визнано протиправним та скасовано пункти 3, 7 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-08-13/3047від 13.05.2013.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Рівненській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області і Рівненська районна рада Рівненської області, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просять залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Рівненській області на І квартал 2013 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 25.02.2013 № 173, відповідачем в період з 26.02.2013 по 19.04.2013 із зупиненням з 12.03.2013 по 19.03.2013 та 16.04.2013 по 18.04.2013 проведено ревізію формування та виконання сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Зорянської сільської ради за період з 01.01.2009 по 31.12.2012, за результатами якої складений акт від 19.04.2013 № 17-08-06/30 про виявлені порушення.

На цій підставі відповідачем прийнято вимогу № 17-08-13/3047 від 13.05.2013, спірними пунктами 2,3,7 якої від позивача вимагалось:

2. забезпечити перерахування до загального фонду Державного бюджету України помилково зарахованих доходів на загальну суму 45905,79 грн., в тому числі шляхом звернення до управління Державної казначейської служби в Рівненській області щодо забезпечення повернення вказаних коштів в порядку, встановленому наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226 зі змінами;

3. забезпечити виконання умов п.1 ч. ІІ договору про передачу коштів у вигляді міжбюджетного трансферту з Зорянського сільського бюджету до районного бюджету від 30.03.2012 б/н в частині спрямування коштів в сумі 15680 грн. на заходи з реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг комунальної власності сіл Зорянської сільської ради, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи;

7. стягнути зайво сплачені кошти в сумі 10505,10 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи та відобразити в обліку дебіторську заборгованість по розрахунках з Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області у вищевказаній сумі, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх юридичних осіб на суму 10505,10 грн., шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130-136 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірних пунктів вимоги № 17-08-13/3047від 13.05.2013.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у Державної фінансової інспекції в Рівненській області правових підстав для прийняття вимоги № 17-08-13/3047 від 13.05.2013, а відтак дійшов висновку про неправомірність пунктів вимоги.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими державній фінансовій інспекції надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

За результатами аналізу наведених положень колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення (повернення коштів).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, однак з інших підстав, викладених судом касаційної інстанції.

У відповідності із статтею 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року - скасувати, залишивши в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 7 листопада 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 235-244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: