Справа № 2а-0770/1199/11
Суддя: Андрійцьо В.Д.
Дата ухвалення: 2013-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 2а-0770/1199/11
рядок статзвіту -5.1.2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2013 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Андрійцьо В.Д.

при секретарі судового засідання - Повханич Г. П.

за участю:

представника позивача - Коцай Г.Л. (довіреність № 01/11-2 від 31 січня 2011 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруком" до Територіальної державної інспекції праці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису від 01 квітня 2011 року за № 07-11-009/0417-0474 в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруком" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису від 01 квітня 2011 року за № 07-11-009/0417-0474.

У ході судового розгляду представник позивача просила суд зменшити позовні вимоги, а саме визнати протиправним та скасувати припис від 01 квітня 2011 року за № 07-11-009/0417-0474 в частині - п. 2 та п. 3.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний припис суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладає на товариство додатковий обов'язок по виплаті грошових коштів на користь ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги за обставин викладених у позовній заяві підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце проведення судового розгляду у засідання не з'явилися повторно та не повідомив суд про причини неявки.

Згідно ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України вирішення спорів юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) відноситься до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тому у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У судовому засіданні встановлено, що в період з 16 березня 2011 року по 01 квітня 2011 року Територіальною державною інспекцією праці у Закарпатській області проведено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Бруком" з питання дотримання законодавства про працю, в тому числі оплати праці. В результаті даної перевірки виявлено порушення, про що 01 квітня 2011 року складено акт за № 07-11-009/0417 (а.с. 7-9).

На підставі вищевказаного акту перевірки Територіальною державною інспекцією праці у Закарпатській області винесено припис від 04 квітня 2011 року № 07-11-009/0417-0474 (а.с. 10-11), п. 2 та п. 3 якого і стали предметом розгляду даної адміністративної справи.

Так у відповідності до вищевказаного припису позивача зобов'язано відповідно до п. 4.1 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок" № 58 від 29 липня 1993 року провести нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_2 за весь час вимушеного прогулу, а також провести нарахування та виплату доплати 30% в повному обсязі згідно наказу директора № 105/1-ОС від 23 вересня 2010 року відповідно до ст. 97,105 Кодексу законів про працю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подано скаргу на ім'я начальника Територіальної державної інспекції праці, результатом розгляду якої і стала позапланова перевірка ТОВ "Бруком".

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника позивача, ОСОБА_2 працював на товаристві з обмеженою відповідальністю "Бруком" оператором заправних станцій (касиром) на АЗС 07№ 11, яка розташована у смт. Міжгір'я вул. Хустська (вул. Жовтнева) б/н. 02 лютого 2011 року останній був звільнений за власним бажанням на підставі поданої заяви. В день звільнення працівник не перебував на роботі.

У відповідності до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що в разі відсутності працівника на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Так, на виконання вищевказаного пункту Інструкції товариством з обмеженою відповідальністю "Бруком" ОСОБА_2 були направлені повідомлення, а саме - 02 лютого 2011 року, 10 лютого 2011 року та 01 березня 2011 року, що підтверджується записами в журналі вихідної кореспонденції (а.с. 14). Отже трудова книжка ОСОБА_2 була переслана поштою, після отримання його письмової згоди. Даний факт та те, що повідомлення про отримання трудової книжки ОСОБА_2 отримував ще 19 лютого 2011 року ним самим не заперечується.

Відтак, товариством з обмеженою відповідальністю "Бруком" виконані вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та жодним чином не порушено право працівника на отримання трудової книжки, а отже підстав на проведення розрахунку та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 03 лютого 2011 року по 01 березня 2011 року немає.

Що стосується здійснення доплати в розмірі 30%, то як встановлено судом з матеріалів справи у вересні - листопаді 2010 року працівнику ОСОБА_2 здійснено доплату за заміну відсутнього працівника на підставі відповідних наказів директора підприємства. Доплата проводилася у відповідності до табелів обліку робочого часу працівників на АЗС № 07№11 смт. Міжгір'я вул. Хустська (Жовтнева) б/н в розмірі 30% від тарифної ставки оператора заправних станцій (касира) за час відсутності працівника, а саме - у вересні 2010 року за період з 23 вересня 2010 року по 30 вересня 2010 року; у жовтні 2010 року за період з 01 жовтня 2010 року по 08 жовтня 2010 року; у листопаді 2010 року за період з 17 листопада 2010 року по 30 листопада 2011 року. Дана доплата здійснена на підставі наказів № 105/1-ОС від 23 вересня 2010 року (а.с. 19), № 116-ОС від 31 жовтня 2010 року (а.с. 20), № 124-ОС від 17 листопада 2010 рок (а.с. 21).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого відносно ТОВ "Бруком" оскаржуваного припису № 07-11-009/0474 від 01 квітня 2011 року, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруком" підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України слід присудити понесені позивачем документально підтверджені, у вигляді сплати судового збору (квитанція № 191110256 від 11 квітня 2011 року) судові витрати у розмірі 3 (три) грн. 40 коп. до стягнення з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруком" до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування припису від 01 квітня 2011 року за № 07-11-009/0417-0474 в частині - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункти 2 та 3 припису № 07-11-009/0417-0474 від 01 квітня 2011 року Територіальної державної інспекції праці у закарпатській області.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Андрійцьо В.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано протягом 17 січня 2013 р.

Суддя Андрійцьо В.Д.