Справа № 792/09-2010
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2010 р. справа № 2а-485/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Чепурнова Д.В. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року по справі №2а-485/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення районної у м. Дніпропетровську ради про визнання дій противоправними, зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року позивачка звернувся з адміністративним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська просила: поновити строк, визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправомірними, стягнути з відповідача недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 01.01 2007 по 31.05. 2008 року.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року адміністративний позов задоволено частково: визнано дії відповідача - протиправними та стягнути недоотриману державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період часу з 09.07 2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1982 грн.60 коп.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені. На адресу суду позивач надав письмову заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження а.с. 8) та є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (надалі Закон № 2811-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.15 вищезазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2811-ХІІ розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої ст.15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію ч.1 ст.15 Закону України №2811-ХІІ та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007" (надалі Закон №489-V).

Статтею 56 Закону №489-V встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України №2811-ХІІ здійснюється у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії ч.1ст.15 та п.3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Позивач отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з грудня 2007 року і відповідач повинен був провести нарахування сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

У відповідності до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач у заперечені на адміністративний позов наполягав на застосуванні річного строку.

Відповідно до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності пропуску строку позивачем для звернення до суду.

Щодо вимог позивача про стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п.23 пп.7 Розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»була викладена в наступній редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.»

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №28/2008 (№10-рп/2008) положення п.23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік задоволенню не підлягають.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України»єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що за вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" встановлена допомога при народженні дитини - в розмір 8500 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, решта - протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати державної допомоги при народженні дитини згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.19).

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Оскільки рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення статті 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" в цій частині не визнавались неконституційними і тому діяли в часі на час виникнення таких спірних правовідносин, враховуючи те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" за часом прийнятий пізніше Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегія суддів вважає, що при визначенні розміру державної одноразової допомоги при народженні дитини та порядку її виплати слід керуватись саме положеннями, зазначеними абзацом 2 частини 2 статті 56 Закону України " Про державний бюджет України на 2007 рік", і тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має можливість скасувати її та прийняти нову постанову суду. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року по справі №2а-485/09.

Керуючись ст. 198, ст. 202, ст. 207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року по справі №2а-485/09задовольнити повністю.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року по справі №2а-485/09скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Євгенінви - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців після набрання законної сили.

Судді: М.А. Руденко

ОСОБА_3

ОСОБА_4