Справа № 2а-5154/12/2170
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 2а-5154/12/2170

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року за адміністративним позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Каїсса» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на незаконність і необґрунтованість висновків податкового органу викладених в акті перевірки щодо вчинення позивачем правочинів по придбанню товарів не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ними (п.5 ст. 203 Цивільного кодексу України), тобто нікчемних і недійсних правочинів, просив суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області (надалі - ДПІ) від 14 серпня 2012 року № про зобов'язання приватного сільськогосподарського підприємства «Каїсса» (надалі - Підприємство) сплатити на бюджетний рахунок суму зобов'язання за основним платежем податку на додану вартість та суму штрафних санкцій.

За наслідками розгляду адміністративного позову Херсонським окружним адміністративним судом 12 березня 2013 року ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову Підприємства.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2012 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 477051 грн. 70 коп., у тому числі за основним платежем у сумі 335499 грн. 95 коп. та за штрафними санкціями у сумі 141551 грн.

Приймаючи означене рішення, Херсонський окружний адміністративний суд виходив з того, що досліджені в судовому засіданні копії первинних документів позивача (договори, податкові та видаткові накладні, розрахункові документи, що підтверджують факт оплати товару з урахуванням ПДВ), не дають підстав для встановлення з боку позивача порушень податкового законодавства при декларуванні податкового кредиту по операціям з придбання товару у ТОВ «Орал» та ТОВ «Ерфологія». Зокрема не встановлено формування податкового кредиту за відсутності податкової накладної або на підставі податкової накладної, яка складена особою, не зареєстрованою платником податку на додану вартість, а також не використання придбаного товару у підприємницькій діяльності Товариства. Крім того, судження ДПІ про нікчемність правочину та не реальність господарської операції між позивачем і його контрагентом не знайшла свого підтвердження здобутими по справі доказами, а інших фактичних мотивів в основу спірного податкового повідомлення-рішення не покладено. Наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку дали підстави суду стверджувати про недоведеність факту порушення Підприємством п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 ПК України.

В апеляційній скарзі ДПІ не обґрунтовуючи вимог та не зазначаючи того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідач, не заперечуючи того факту, що у позивача є в наявності всі первинні документи: договори, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, розрахункові документи про сплату коштів за отриманий товар, стверджує, що суд не звернув уваги на п.83.1 ст. 83 ПК України, яка передбачає, що підставою для висновків ДПІ під час проведення перевірок є: документи, визначені цим кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби. Тобто, суд першої інстанції не взяв до уваги результати проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Орал», за результатами якої встановлено відсутність необхідних умов досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, відсутність необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу. Відсутність, на момент проведення перевірки у ТОВ «Орал», документів, які підтверджують дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2011 року.

На переконання відповідача судом не дано правової оцінки матеріалам документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Ерфольгія» по взаємовідносинам з ТОВ «ІТА-БАНІО» за період з 01 вересня 2011 року по 30 вересня 2011 року. Згідно з висновком акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 25.04.2012 року №1019/22-3/33498270 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Іта-Баніо" щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.02.2011 по 28.02.2011 року та з 01.09.2011 по 31.10.2011 року" встановлено, що на момент проведення перевірки первинні та інші документи ТОВ «Іта-Баніо», відсутні, за адресою вказаною в реєстраційних документах, а саме -м. Київ, бульвар Лесі Українки, 12 не знаходиться перевірку проведено за результатами аналізу даних АІС «Реєстр платників податків» ДПІ у Печерському р-ні м. Києва, АІС ОР ДПА у м. Києві, ЦБД ПДС ДПА України, АРМ "Бест-Звіт" ДПІ у Печерському р-ні м. Києва, ТАХ ДПІ у Печерському р-ні м. Києва, АРМ "Аудит" ДПІ у Печерському р-ні м. Києва, АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України».

Згідно до пунктів 198.6 Податкового Кодексу для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, треба здійснити операції з придбання товарів та мати належним чином оформлені податкові накладні, видані платником податку на додану вартість.

Жодних первинних документів щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Іта-Баніо» за період з 01.02.2011 року по 28.02.2011 року та з 01.09.2011 року по 31.10.2011 року до перевірки не надано.

ТОВ «Ерфольгія» - суб'єкт господарювання (платник ПДВ) - який надає транзитні потоки, так зване підприємство - транзитер з метою формування доказової бази при встановленні факту нікчемності правочину та визначення згідно з характером операцій вигодонабувача - платника податків, який намагається отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок бюджету, в тому числі за рахунок отримання відшкодування сум податку на додану вартість.

Діяльність ТОВ «Іта - Баніо» полягала в сприянні різним суб'єктам підприємницької діяльності, що реально діють, в проведенні безтоварних операцій, заниженні податкових зобов'язань з податків та зборів.

Операції ТОВ «Іта - Баніо» та ТОВ «Ерфольгія» не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) придбання та продажу товарів. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності ТОВ «Іта - Баніо» є виключно чи переважно формування податкових зобов'язань та податкового кредиту на адресу контрагентів.

В ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів (послуг) від ТОВ «Іта Баніо», що на переконання ДПІ свідчить про те, що правочини між ТОВ «Ерфольгія» ТОВ «Іта - Баніо» здійснені без мети настання реальних наслідків.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що між Підприємством (покупцем) та ТОВ «Оріал» (постачальником) було укладено договір поставки №25/05 від 25 травня 2011 року. За цим договором постачальник зобов'язався поставити та передати олію соняшникову, а покупець прийняти та оплатити товар за цінами в кількості, номенклатурі та асортименті, вказаними в рахунках - фактурах та специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору, поставка товару здійснюється на умовах ЕХW протягом 1-го дня з моменту отримання 100% передоплати за товар, яка здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунка, термін дії договору до 31.12.2011 року.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "Оріал" було поставлено на адресу ПСП "Каїсса" товар - олію соняшникову у кількості 28,62 т всього на загальну суму 314390 грн. 70 коп., в тому числі ПДВ 52398 грн. 45 коп., що підтверджується видатковою накладною №РН-012 від 25.05.2011 року та податковою накладною №566 від 25.05.2011 року, факт оплати товару підтверджується випискою банку за 25.05.2011 року, транспортування товару здійснювалось згідно товарно - транспортної накладної №2505/11 від 25.05.2011 року.

Також, 23 червня 2011 року між ПСП "Каїсса" (покупець) та ТОВ "Ерфольгія" (постачальник) було укладено договір поставки №230611, згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором терміни олію соняшникову нерафіновану для технічних цілей, а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість, кількість та асортимент продукції в партії товару узгоджується сторонами в додатковій угоді, поставка продукції здійснюється постачальником на умовах DDU - склад покупця, який розташований за адресою: Херсонська області, м. Каховка, вул. Південна, 1-Г, оплата вартості продукції здійснюється покупцем в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку, термін дії договору до 31.12.2011 року.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Ерфольгія" було поставлено на адресу ПСП "Каїсса" товар - олію соняшникову нерафіновану вищого сорту в загальній кількості 171,634 т всього на загальну суму 1698606,30 грн., в тому числі ПДВ 283100,55 грн., що підтверджується видатковими та податковими накладними, наданими до матеріалів справи та описаними на стор. 8 акту перевірки. Транспортування товару здійснювалось ТОВ "Ерфольгія" на адресу ПСП "Каїсса" згідно товарно - транспортних накладних, наданих до матеріалів справи. Оплата вартості товару здійснювалась в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками.

З метою підтвердження реального здійснення господарської операції по придбанню олії соняшникової нерафінованої позивачем були надані суду документи щодо використання спірного об'єму олії соняшникової нерафінованої у господарській діяльності ПСП "Каїсса" шляхом її переробки на ТОВ "ВВВВ".

Cудом першої інстанції також встановлено, що отримана від ТОВ "Оріал", ТОВ "Ерфольгія" олія соняшникова нерафінована передавалась ТОВ "ВВВВ" на зберігання згідно договору від 01.02.2011 року №010211, згідно умов якого місцем зберігання є: Херсонська область, м. Каховка, вул. Південна, 1-Г, яке відповідає адресі пункту розвантаження, зазначеній в товарно - транспортних накладних. Передача товару на ТОВ "ВВВВ" підтверджується відповідними видатковими накладними, доданими до матеріалів справи.

В подальшому згідно договору по переробці сировини № 241210 від 24.12.2010 року, укладеному між ТОВ "ВВВВ" (за договором - виконавець) та ПСП "Каїсса" (за договором - замовник), олія нерафінована була передана ТОВ "ВВВВ" для її переробки в кінцевий продукт - олію рафіновану дезодоровану. Передача на переробку олії соняшникової нерафінованої, отриманої від ТОВ "Оріал" та ТОВ "Ерфольгія", підтверджується ваговими відомостями відпуску олії нерафінованої давальницької за червень та вересень 2011 року, а також відповідними видатковими накладними, наданими до матеріалів справи.

З 24.062012 р. по 27.07.2012 року на підставі направлення від 24.07.2012 року №906/22-4 та наказу від 24.07.2012 року №696, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України податковим ревізором- інспектором ДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку ПСП "Каїсса" з питання дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ "Оріал" за травень 2011 року, ТОВ "Ерфольгія" за вересень 2011 року, за результатами якої складено акт від 31.07.2012 року №1511/22-4/14115089 (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки, на підставі первинних документів, наданих згідно запиту №29444/10/23-206 від 05.12.2011 року та запиту №7584/10/22-406 від 12.07.2012 року, а саме: договорів поставки, податкових та видаткових накладних, банківських виписок, товарно - транспортних накладних; податкової звітності з ПДВ за травень та вересень 2011 року; акту Алчевської ОДПІ по ТОВ "Оріал" від 10.02.2012 року №328/236-36917523; акту Кіровоградської ОДПІ по ТОВ "Ерфольгія" від 19.06.2012 року №52/22-5/36951873 встановлено завищення задекларованих ПСП "Каїсса" показників податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Оріал" та ТОВ "Ерфольгія" згідно поданих до ДПІ у м. Херсоні декларацій з ПДВ за травень 2011 року (від 17.06.2011 р. вх. №), декларації з ПДВ за вересень 2011 року (від 20.10.2011 р. № ) всього на загальну суму 335499 грн. 95 коп., та як наслідок зроблено висновки про наступні порушення:

- ч. 1 ст.201, ч. 1-5 ст. 203, ст. 215, ч.І ст. 216, ст. 626, ст. 629 ЦК України в частині недодержання вимог значених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ПП "Каїсса" при придбанні товарів (послуг);

- п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає до сплати в бюджет на загальну суму ПДВ 335499 грн. 95 коп., в тому числі у травні 2011 року на загальну суму ПДВ 52398 грн. 45 коп., у вересні 2011 року на загальну суму ПДВ 283101 грн. 50 коп.

На підставі вказаних висновків податковим органом було прийнято податкове повідомлення - рішення від 14 серпня 2012 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість всього на загальну суму 477051грн. 70 коп., в тому числі за основним платежем у сумі 335499 грн. 95 коп. та за штрафними санкціями у сумі 141551 грн. 75 коп.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно протиправності податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення витрат підприємства до складу валових та сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивачем не надано до перевірки податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями ст.201 Податкового кодексу України чи ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Слід зазначити, що жодних зауважень з приводу наданих позивачем доказів та первинних документів на обґрунтування відсутності факту виконання позивачем умов господарського договору з контрагентом відповідач ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанцій не надав. Податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в первинних бухгалтерських та податкових документах позивача, є неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладання нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом. ДПІ не подано будь-яких доказів, які б могли свідчити про безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій.

Підприємством доведено, що при укладенні договору воно переконалося у тому, що підприємства-контрагенти ТОВ «Оріал» ТОВ «Ерфольгія» були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, а також зареєстровані як платники податку на додану вартість і мали право на видачу податкових накладних.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Варто зазначити, що ані актом перевірки, ані іншими матеріалами справи не встановлено жодного фактичного порушення саме позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Оріал» ТОВ «Ерфольгія». Оскільки первинні документи податкового та бухгалтерського обліку відповідачем не досліджувались, відповідно зауважень до їх складання та оформлення в акті перевірки немає. В акті перевірки не зазначено, що під час проведення перевірки податковим органом використовувались первинні документи платника податків, є посилання тільки на податкову звітність, інформаційні бази ДПС та акти про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «Іта-Баніо».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Херсонського окружного адміністративного суду, що сама по собі неможливість проведення перевірки контрагентів постачальника, на які податкова інспекція посилається в акті перевірки, не є належним доказом відсутності реальності здійснюваних господарських операцій між Підприємством (покупцем) та ТОВ «Оріал» ТОВ «Ерфольгія» (постачальниками), оскільки ці, данні не є доказами у розумінні вимог ст. 69 КАС України. Більше того, в матеріалах справи відсутні відомості, у зв'язку з якою справою, оперативно-розшуковою чи кримінальною була одержана податкова інформація, з додержанням вимог діючого законодавства чи ні.

Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ДПІ зазначає, що контрагент позивача не міг здійснювати господарську діяльність через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з поставки ТМЦ. Колегія суддів критично ставиться до таких тверджень апелянта, оскільки такі висновки взято відповідачем з актів про неможливість проведення зустрічних звірок Кіровоградської ОДПІ (акт №52/22-5/36951873 від 19 червня 2012 року) та акту ДПІ у Печерському районі м. Києва (№1019/22-3/33498270 від 25 квітня 2012 року) без самостійної перевірки таких обставин та без наявності жодного документального підтвердження таких доводів. Більше того, сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка робіт постачальником.

Чинним законодавством чітко не регламентована обов'язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В свою чергу, апелянт не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентом.

Одеський апеляційний адміністративний суд не може погодитись з тезою відповідача про необхідність вивчення платником податків всіх обставин можливостей здійснення господарських операцій його контрагентами постачальниками товарів (робіт, послуг).

На думку суду, при укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отримані додаткової інформації позивачем від його контрагентів - постачальників товарів (робіт, послуг).

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів на предмет виконання ними вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість по складу податкового кредиту.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, викладені в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог ч. 1 ст.201, ч. 1-5 ст. 203, ст. 215, ч. І ст. 216, ст. 626, ст. 629 ЦК України зроблені відповідачем з перевищенням компетенції органів державної податкової служби, оскільки Податковий кодекс України та Закон України «Про державну податкову службу в Україні» не надають податковим органам повноважень на встановлення фактів порушення платниками податків норм цивільного або господарського законодавства. Відповідач привласнив собі неналежні повноваження з приводу оцінки та висновків щодо протиправності угоди, замість того, щоб зробити перевірку документів за взаємовідносинами позивача з ТОВ «Оріал», ТОВ «Ерфольгія» та ТОВ «ВВВВ».

За змістом акту перевірки ДПІ робить висновок про те, що правочини, вчинені позивачем і його контрагентом, є такими, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже є нікчемними. Проте, згідно приписів ст.234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій відповідач не навів посилання на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних. За відсутності фактів, що відповідно до законодавства свідчили б про нікчемність правочинів, чи судових рішень про визнання їх недійсними, висновки ДПІ у м. Херсоні, викладені в акті перевірки щодо зазначених правочинів безпідставні та не обґрунтовані.

Оскільки встановлено, що договір з контрагентами ТОВ «Оріал», ТОВ «Ерфольгія» ТОВ «ВВВВ» укладено у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується первинними документами, тому суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.3 ГК України. Укладені договори відповідають вимогам ст.203 ЦК України, не порушують публічний порядок, не спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, недійсність такого договору прямо законом не встановлена, а також такий договір судом недійсним не визнавався, а отже є чинним.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи на нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Оріал» ТОВ «Ерфольгія», суб'єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, наявність первинних документів та інших доказів на підтвердження товарності зазначеного правочину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність висновків податкового органу стосовно нікчемності договору та незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 14 серпня 2012 року.

При розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року за адміністративним позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Каїсса» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: