Справа № 22495/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2011 р.справа № 2а-3342/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

за участю сторін :

прокурора Зіма В.Б. посвідчення № 117

представника позивача ОСОБА_1 довіреність від 22.04.2011 року

представників відповідача ОСОБА_2 довіреність від 26.07.2010 року,

ОСОБА_3 довіреність від 29.09.2010 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя та апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-3342/10/0870 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

встановив: В червні 2010 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.06.2010 року, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя на підставі акту перевірки № 176/08-08/00186542 від 21 травня 2010 року, яким було визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 21 806 246,00 грн. (15 575 890,00 грн. за основним платежем та 6 230 356,00 грн. штрафні санкції.)

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 02.06.2010 року, винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя, про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 21 806 246,00 грн., в тому числі 15 575 890,00 грн. за основним платежем та 6 230 356,00 грн. штрафні фінансові санкції.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції вказав на те, що у позивача виникла перша подія у вигляді здійснення (фактичного перерахування) передплати та отриманні від постачальників податкових накладних, тому прийшов до висновку, що у ВАТ «Запорізький завод феросплаві»були всі передбачені Законом України «Про податок на додану вартість»підстави для відображення податкового кредиту за здійсненими операціями. Окрім того суд не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що оскільки фактична поставка товару за здійсненними передоплатами не була проведена у лютому 2010 року, то позивач не мав права на податковий кредит, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про податок на додану вартість». Вказав також на те, що посилання податкового органу в акті перевірки на те, що угоди були укладені «про людське око»не відповідають дійсності та спростовуються долученими до матеріалів справи доказами, а саме документами, які підтверджують фактичне отримання ВАТ «Запорізький завод феросплавів»товару, його транспортування, тобто свідчать про реальність укладених угод.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.08.2010 року по справі № 2а-3342/10/0870 та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційною скарги вказала на те, що при винесені судового рішення суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що порушення зафіксовано в звязку з тим, що фактичного відвантаження товару (марганцевої сировини) на адресу ВАТ «Запорізький завод феросплавів»від постачальників ВАТ «Марганецький ГЗК»та ВАТ Орджонікідзевський ГЗК»за податковими накладними, по яким сформовано податковий кредит, в перевіряємому періоді не здійснювалось. Вважає, що виникнення права на податковий кредит та фактичне віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є різними подіями, оскільки Законом України «Про податок на додану вартість»визначено статус податкової накладної як податкового та розрахункового документу, що виписується на кожну повну або часткову поставку товарів. Наявні у позивача податкові накладні не можуть бути підставою для віднесення ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки вони не засвідчують повну або часткову поставку товару, виписані за передплату. Перевіркою встановлено, що товар, обумовлений угодами не поставлявся, отже вважають, що дії з перерахування постачальнику коштів за товар без фактичного отримання останнього та переходу права власності на нього не підпадають під поняття «продаж товарів», господарські зобовязання у даному випадку укладені лише «про людське око», без наміру викликати юридичні наслідки, зумовлені договором купівлі-продажу, що призводить до безпідставного одержання коштів шляхом відшкодування ПДВ в наступному податковому періоді.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції з апеляційною скаргою звернувся Заступник прокурора Запорізької області та просив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.08.2010 по справі № 2а-3342/10/0870 скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що наявні у ВАТ «Запорізький завод феросплавів»податкові накладні не можуть бути підставою для віднесення ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки вони не засвідчують повну або часткову поставку товару, а лише виписані на передплату.

Позивач надав заперечення на апеляційні скарги, в яких вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованим. Просив апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя та заступника прокурора зашити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.08.2010 року скасувати в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, прокурора, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесені оскарженої постанови, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 05.05.2010 року уповноваженими фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжя проведено позапланову виїзну перевірку ВАТ «Запорізький завод феросплавів»з питань достовірності нарахування відємного значення ПДВ за лютий 2010 року.

За результатами перевірки складено акт № 176/08-08/00186542 від 21.05.2010 року (а.с.49, том 1) Відповідно до зазначеного акту встановлено, що протягом 2009-2010 років ВАТ «Запорізький завод феросплавів»уклало договори поставки концентрату та агломерату марганцевого № 145/05 від 26.01.2010 року, за № 947/05 від 30.11.2009 року з ВАВТ «Орджонікідзевський гірничозбагачувальний комбінат»та договір № 110 від 21.12.2009 року з ВАТ «Марганецький гірничозбагачувальний комбінат». Сторони домовились про поставку на адресу позивача товару, а саме концентрату та агломерату марганцевого, а покупець повинен був своєчасно приймати продукцію та оплачувати її.

На виконання умов зазначених договорів позивач, відповідно до платіжних доручень (а.с. 12-14 том 1) здійснив передоплату товару.

У звязку із надходженням передплати на розрахунковий рахунок «ВАТ «Орджонікідзевський гірничозбагачувальний комбінат»та ВАТ «Марганецький гірничозбагачувальний комбінат»( постачальники товару) виписали позивачеві податкові накладні №191 від 26.022.2010 року на суму 20 000 000, грн., № 192 від 26.02.2010 року на суму 47 000 000, 00 грн. та № 201 від 26.02.2010 року на суму 33 000 000, 00 грн. (а.с.23-25 том1).

Відповідно до висновків акту встановлено наступні порушення п.4.3.ст.4, пп. 7.3.6 п.7.3, абз.; пп. 7.2.3 п.7.2 ст.7, пп.7.4.1, п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7.ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03 квітня 1997 року за № 168/97-ВР ( зі змінами та доповненнями), порядку заповнення і подачі податкової декларації з ПДВ, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року за № 1666 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09 липня 1997 року за № 250/2054, зі змінами та доповненнями, встановлено заниження ВАТ «Запорізький завод феросплавів»суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду на суму 15 575 890 грн.

На думку податкового органу позивач в порушення норм Закону України «Про податок на додану вартість»включив до складу податкового кредиту суми ПДВ від перерахованих на адресу постачальників товарів авансових платежів, без фактичного отримання в даному звітному (податковому) періоді таких товарів.

На підставі зазначеного акту уповноваженою особою податкового органу прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 02 червня 2010 року (а.с. 48, том 1), яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість 21 806 246,00 грн., 15 575 890,00 грн. за основним платежем та 6 230356,00 грн. штрафні фінансові санкції

Скасування зазначеного податкового повідомлення рішення є предметом даного спору.

Обґрунтовуючи судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що Законом України «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин передбачено дві вимоги для отримання права на відображення податкового кредиту: це або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів ( робі, послуг), дата виписки відповідного рахунку ( товарного чека) в разі розрахунків з використання кредитних дебетових карток або комерційних чеків або наявність податкової накладної. У позивача виникла перша подія у вигляді здійснення ( фактичного перерахування) передплати та отримані від постачальників податкових накладних, тому у позивача були підстави для відображення податкового кредиту за зазначеними операціями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4. ст..7 Закону України «Про податок на додану вартість»діючого на момент виникнення спірних правовідносин, - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону (168/97-ВР), не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст.. 7 Закону (168/97-ВР) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право платника податку на віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість не повязано виключно з датою отримання товарів по укладеним договорам.

Так, згідно з пп. 7.2.3 Закону (168/97-ВР) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках.

В силу пп. 7.2.4 Закону (168/97-ВР) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

У відповідності з пп. 7.7.1 Закону (168/97-ВР), суми податку, що підлягали сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Оскільки у позивача виникла перша подія у вигляді здійснення передплати та отриманні від постачальників податкових накладних, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо дотримання позивачем передбачених Законом України «Про податок на додану вартість»підстав для відображення податкового кредиту за вказаними операціями.

Крім того суд першої інстанції правомірно звернув увагу на фактичне отримання позивачем товару за укладеними угодами, що спростовує доводи відповідача про їх фіктивність.

За таких обставин, фахівці контролюючого органу дійшли передчасного висновку щодо відсутності у позивача права на формування податкового кредиту за лютий 2008 року.

В межах апеляційної скарги підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків в м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-3342/10/0870 без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України , в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

Повний текст виготовлено 17.06.2011 року

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: О.В. Юхименко