Справа № 9101/17321/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2011 р. справа № 2а-8516/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

за участі представників сторін:

представника позивача ОСОБА_1 довіреність від 08.12.2010 року

ОСОБА_2 довіреність від 20.05.2010 року

представник відповідача в судове засідання не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року по адміністративній справі № 2а-8516/10/0870 за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2, без дати № /3,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2010 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомленнярішення Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2, без дати № /3.

Постановою запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року у задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2, без дати № /3 відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав на те, що згідно з матеріалами акту перевірки позивача від 23.03.2010 року, під час проведення перевірки повноважними представниками податкового органу, позивачка не надала письмових доказів, які б підтверджували укладання нею договору грошової позички з ОСОБА_4 Щодо неправомірності формування податкового кредиту зазначив, що відсутні податкові накладні, які надають позивачці право на включення до податкового кредиту сум сплаченого ПДВ, наведені суми були правомірно виключені з податкового кредиту, що потягло за собою донарахування податкового зобовязання та штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2011 року по справі № 2а-8516/10/0870 та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала на те, що судом першої інстанції прийнято рішення при неповному зясуванні судом всіх обставин справи, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать чинному законодавству. Зазначила, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що нею були надані документи, які підтверджують укладання договору позики з ОСОБА_5 Щодо завищення податкового кредиту у сумі 1 273 грн. зазначила на те, що довідка Дергачівської МДПІ від 30.04.2010 року, яка складена за результатами виконання запиту, взагалі не є належним та допустимим доказом у справі в розумінні ст. 70 КАС України доказом. Відповідач не надав суду копії реєстрів отриманих податкових накладних за липень 2009 року, грудень 2009 року, у яких згідно акту перевірки були зазначені податкові накладні № 3973 від 23.07.2009 року на суму 6 137,04 грн., № 9011 від 22.12.2009 року на підставі яких на думку відповідача неправомірно сформовано податковий кредит.

Мелітопольська обєднана Державна податкова інспекція надала письмові пояснення, в яких просила постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2011 року у справі № 2а-8516/10/0870 залишити без змін, апеляційну скаргу ПП Фролової залишити без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в поновному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Колегія суддів вважає, що в силу ст. 196 КАС України, неявка представника відповідача належним чином повідомленого про розгляд справи, не перешкоджає подальшому судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи з 27.02.2010 року по 18.03.2010 року уповноваженими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер згідно ДРФО НОМЕР_1 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт № 360/172/НОМЕР_1 від 23.03.2010 року (а.с.7).

В ході проведення перевірки на думку податкового органу заниження податку на додану вартість за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, а саме: за квітень 2009 року на суму 239 грн., за травень 2009 року на суму 233 грн., за червень 2009 року на суму 12 грн., за липень 2009 року на суму 4 531 грн., за вересень 2009 року на суму 167 грн., за жовтень 2009 року на суму 58 грн., за листопад 2009 року на суму 17 грн., за грудень 2009 року на суму 250 грн.

Перевіркою також встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 в 2009 році не включила до бази оподаткування з податку на додану вартість готівку, отриману при реалізації товарів, яка була зарахована на розрахунковий рахунок субєкта господарювання, як торгівельна виручка на суму 25 404 грн., в тому числі ПДВ 4 234 грн.

Щодо повноти визначення податкового кредиту на думку податкового органу, фізична особа підприємець ОСОБА_3 до складу податкового кредиту включила суми податку на додану вартість, які не підтверджені податковими накладними на загальну суму 1 273 грн., в тому числі за липень 2009 року в сумі -1023 грн., за грудень 2009 року в сумі -250 грн. Вказані податкові накладні, зазначені в реєстрах отриманих податкових накладних за липень 2009 року та грудень 2009 року.

За висновками акту перевірки встановлені порушення субєктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 абз.3 підпункту 7.3.1 пункту 7.3 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті підпункту 7.7.1 пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»за № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, зі змінами та доповненнями, проведеною перевіркою встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 5 507 грн., в тому числі за квітень 2009 року на суму 239 грн., за травень 2009 року на суму 233 грн., за червень 2009 року на сум 22 грн., за липень 2009 року на суму 4 531 грн., за вересень 2009 на суму -167 грн., за жовтень 2009 року на суму 58 грн., за листопад 2009 року на суму 17 грн. та за грудень 2009 року на суму 250 грн. (а.с.21).

На підставі висновків акту перевірки, керівником податкового органу винесено податкове повідомлення-рішення від 01.04.2010 року № /0, котрим згідно з підпунктами «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, 17.1.3 пункту 7.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими формами», зі змінами та доповненнями, визначено позивачу суму податкового зобовязання, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на додану вартість на загальну суму 8260 грн., з яких основний платіж 5507,00 грн. та штрафні 2 753,53 грн. (а.с.22).

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в порядку адміністративного оскарження, однак було залишено без змін та винесені податкові повідомлення-рішення від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2 та без дати №/3.

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2, без дати № /3 є предметом даного спора.

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до висновку, що податковим органом правомірно було визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, оскільки

позивачка не надала податковому органу під час проведення перевірки письмових доказів, які б підтверджували укладання нею договору грошової позики. Щодо неправомірності формування податкового кредиту прийшов до висновку про те, що відсутні податкові накладні, які надають позивачці право на включення до податкового кредиту сум сплаченого ПДВ.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити на наступне.

Як видно з фактичних обставин справи, під час проведення перевірки руху грошових коштів на розрахунковому рахунку субєкта господарської діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 встановлено, що 03.07.2009 року на розрахунковий рахунок зараховано торговий виторг 21 000 грн.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8. зазначеної інструкції реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу, повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту та відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що нею була перерахована на рахунок безповоротна фінансова допомога, отримана нею відповідно до договору позики, укладеного з ОСОБА_4, оскільки в квитанції вказано призначення платежу особисто позивачкою «торговий виторг через ОСОБА_3». Письмові докази, які б підтверджували на час проведення перевірки працівникам податкового органу укладення договору безпроцентного грошової позики позивачки з ОСОБА_6, а саме: копії договору безвідсоткової грошової позики від 03.07.2009 року з ОСОБА_5, касову книгу, які свідчать про фактичне отримання 21 000,00 грн. від ОСОБА_5, копії квитанції прибуткового касового ордеру від 03.07.2009 року, виписаного ОСОБА_5 після отримання суми позики надано не було. Позивачка звернулась до банку з листом-зверненням про виправлення реквізиту «призначення платежу»лише 08.08.2010 року, тобто після проведення перевірки та винесення податкового повідомлення-рішення про нарахування податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо правомірності формування податкового кредиту фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині та вважає за необхідне зазначити на наступне.

Як видно з фактичних обставин справи позивачка мала господарські відносини з ТОВ «Едельвейс» у липні, грудні 2009 року. На підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Едельвейс»позивачка в липні, грудні 2009 року формувала податковий кредит на підставі податкових накладних

Згідно з п.п. 7.5.1 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт,послуг) дата виписки відповідного рахунку ( товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до пп.7.4.5 ст.7 вищевказаного Закону, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 9 цього Закону.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, оскільки до довідки, наданої Дергачівської МДПІ Харківської області від 30.04.2010 року вказано, що зазначені податкові накладні позивачці не надавались, то позивачкою неправомірно було сформовано податковий кредит по вищевказаним податковим накладним.

Однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки відповідно до копії запиту Дергачівської МДПІ до ТОВ «Едельвейс» просили надати пояснення щодо відносин з позивачкою, в період з травня 2009 року по листопад 2009 року. Запиту щодо правомірності отримання позивачкою податкових накладних за липень 2009 року та грудень 2009 року до контрагента позивачки надано не було.

Окрім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідно до реєстру податкових накладних, наданих позивачкою ТОВ «Едельвейс»»надало позивачці податкову накладну в липні 2009 року за № 3973 від 23.07.2009 року на суму 4 620,72 грн., а не як зазначено податковим органом № 3973 від 03.07.2009 року на суму 6137,04 грн. як було зазначено податковим органом, а у грудні 2009 року податкова накладна № 9011 від 22.12.2009 року не виписувалась, а позивачкою була отримана накладна від ТОВ «Едельвейс»за № 8657 від 30.12.2009 року на суму 1500 грн., в тому числі ПДВ у сумі 250 грн.

Відповідач в підтвердження неправомірності формування податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 реєстру отриманих податкових накладних, з зазначенням реквізиту податкових накладних на вимогу суду не надав.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року підлягає скасуванню, позовні вимоги позивачки необхідно задовольнити частково - скасувати рішення Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року № /1, від 20.07.2010 року № /2, № /3 в частині нарахування в розмірі 1 273 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 198 п.3, 202 п. 1, 3, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року у адміністративній справі № 2а-8516/10/0870- скасувати.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково - скасувати рішення Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області від 01.04.2010 року № /0, від 07.05.2010 року №/1, від 20.07.2010 року № /2, № /3 в частині нарахування в розмірі 1 273 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання до адміністративного суду касаційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 29.12.2011 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко