Справа № 442/8003/13а, 2а-442/28/2014
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. Справа № 876/4980/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2014 року в справі №442/8003/13-а за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про порушення посадовою особою державної виконавчої служби права на одержання грошової допомоги,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати як неправомірну постанову №9401949 від 15.12.2008 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-101/08 від 14.07.2008 року; зобов'язати відновити здійснення виконавчого провадження; направити виконавчий лист №2-а-101/08, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області щодо стягнення 1175,18 грн. з Міністерства праці та соціальної політики України на користь позивача на адресу відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскільки рішення суду фактично не виконано, то виконавче провадження не може бути закрито.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2014 року позов задоволено. Скасовано постанову №9401949 від 15.12.2008 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-101/08, виданого 14.07.2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального і процесуального права при винесенні судом постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист №2-а-101/08 згідно з рішенням суду від 26.05.2008 року про стягнення з Міністерства праці та соціальної політики України в користь позивача 1175,18 грн. недоплаченої разової грошової допомоги, зобов'язавши Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечити виділення зазначених коштів Міністерству праці та соціальної політики України для подальшого перерахування управлінню праці та соціального захисту населення виконавчих органів Дрогобицької міської ради для подальшої виплати позивачу. Постановою старшого державного виконавця Губяк С.В. 06.10.2008 року відкрито виконавче провадження (ВП №9401949) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-101/08; боржнику - Міністерству праці та соціальної політики України надано термін для добровільного виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 26.05.2008 року у справі №2-а-101/08 в 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Губяк С.В. від 15.12.2008 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-101/08, виданого 14.07.2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, закінчено. У зазначеній постанові державний виконавець мотивує тим, що Бюджетним кодексом України встановлено принцип збалансованості, згідно з яким повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період та принцип цільового використання коштів, тобто бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Будь-які видатки та платежі з бюджету можна здійснювати лише при наявності бюджетних призначень, які встановлюються законом про держбюджет України. Відповідно до Положення про Міністерство праці та соціальної політики України міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, соціального обслуговування населення та, згідно зі ст. 22 БКУ - головним розпорядником бюджетних коштів, в тому числі, для виплати разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Питання щодо виділення додаткових коштів для виплати щорічної допомоги учасникам війни за рішеннями судів вирішується шляхом внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині збільшення бюджетних призначень. В той же час, зазначеним законом не передбачено бюджетних призначень для взяття зобов'язань за судовими рішеннями щодо перерахунку виплаченої щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно зі ст.87 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені законом (лише у разі невиконання ним судового рішення без поважних причин), після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Статтею 76 Закону N 606-XIV визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, відповідно до ч. 1 якої після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

З виконавчого листа №2-а-101/08 видно, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України зобов'язано виділити Міністерству праці та соціальної політики України кошти для подальшого їх перерахування управлінню праці та соціального захисту населення виконавчих органів Дрогобицької міської ради для виплати недоплаченої разової грошової допомоги за 2007 рік, зокрема, ОСОБА_1 в розмірі 1175,18 грн. Отже, вказаним судовим рішенням Міністерство праці та соціальної політики України зобов'язано особисто вчинити певні дії, а саме: перерахувати кошти управлінню праці та соціального захисту населення виконавчих органів Дрогобицької міської ради, а тому виконання цього судового рішення відповідачу слід було здійснювати у відповідності до ст.76 Закону N 606-XIV.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі положень п. 11 ст. 37 Закону N 606-XIV, не вжив усіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, обов'язок вчинення яких визначений ст.5 Закону N 606-XIV.

Відповідно п.11 ст.37 Закону N 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 76 Закону N 606-XIV, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Аналізуючи вищевикладене можна зробити висновок, що повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, можливе лише у випадку застосування до боржника штрафних санкцій та інших заходів, передбачених ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих доказів, які б свідчили про вжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на своєчасне і повне виконання рішення суду № 2-а-101/08 від 26.05.2008 року, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом та які б могли підтвердити правомірність прийнятого рішення. В той же час, державний виконавець відділу Департаменту ДВС дійшов висновку про неможливість боржником з поважних причин виконати рішення суду та про відсутність правових підстав для застосування санкцій, передбачених статтею 87 Закону N 606-XIV.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець помилково виходив з того, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не передбачено бюджетних призначень для взяття зобов'язань по судових рішенням щодо перерахунку виплаченої щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки відсутність коштів у боржника, з урахуванням того, що головним розпорядником грошових коштів на виплату разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики України, не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Під час вирішення даної справи слід враховувати практику Європейського суду з прав людини (рішення від 08.11.2005 року справа «Кечко проти України».

Отже, відсутність коштів для виплати заборгованості за рішенням суду не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа суду, який його видав, оскільки судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Скаржник у встановленому законом порядку не довів наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.02.2014 року в справі №442/8003/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.