Справа № 805/919/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р. Справа № 805/919/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівельний завод», звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення № від 19 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 33 401,12 грн (а.с. 4-11), яка обґрунтована наступним.

23 лютого 2015 року позивач отримав поштою Рішення відповідача № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19 січня 2015 року, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за грудень 2013 року застосовано штраф у розмірі 7 629, 75 грн (за ставкою 10% від суми недоїмки) та нарахована пеня (за ставкою 0,01% від суми недоїмки) в розмірі 25 771, 37 грн за період з 21 січня 2014 року до 13 січня 2015 року. Загальна сума штрафної санкції та пені склала 33 401, 12 грн.

Позивач визнає факт несвоєчасної сплати єдиного внеску за грудень 2013 року у сумі 76 297,27 грн, але спірне Рішення вважає протиправним у зв'язку із наступним.

По-перше, позивач вважає, що визначена у Рішенні сума невірно нарахована. Так, згідно зі Звітом про нарахування єдиного внеску за грудень 2013 року, позивачем нараховано єдиного внеску за зазначений місяць у сумі 76 297,27 грн; пеня нарахована за період прострочення його сплати з 21 січня 2014 року по 13 січня 2015 року в сумі 25 771,37 грн, а мала б складати 25 685, 82 грн. Як зазначає позивач, невірне нарахування відповідачем суми пені обумовлено невірним визначенням відповідачем кількості днів у періоді прострочення сплати єдиного внеску: день сплати суми єдиного внеску відповідачем включений у кількість днів прострочення сплати єдиного внеску: так, у періоді прострочення сплати єдиного внеску з 21 січня 2014 року по 19 грудня 2014 року (день сплати єдиного внеску за грудень 2013 року) відповідач визначив 333 дні прострочення, тобто, включив до кількості днів прострочення день сплати (19 грудня 2014 року сплачено 3 078,90 грн) єдиного внеску; пеня нарахована в розмірі 1 025, 26 грн; вірним, на думку позивача, є 332 дні прострочення та сума пені 1 022, 19 грн; у періоді прострочення сплати єдиного внеску з 21 січня по 23 грудня 2014 року (день сплати єдиного внеску за грудень 2013 року в сумі 69 813,93 грн) відповідач визначив 337 днів прострочення єдиного внеску (замість 336 днів) та нарахував пеню в розмірі 23 527, 30 грн (замість 23 457, 48 грн); у періоді прострочення сплати єдиного внеску з 21 січня 2014 року по 13 січня 2015 року (сплата єдиного внеску за грудень 2013 року в розмірі 3 404, 44 грн) відповідач визначив 358 днів прострочення (замість 357 днів) та нарахував пеню в розмірі 1 218, 80 грн (замість 1 215, 38 грн).

Всього через включення відповідачем до періоду прострочення днів сплати позивачем сум єдиного внеску за грудень 2013 року відповідачем надлишково нараховано позивачу пені в розмірі 76, 32 грн.

Як зауважує позивач, підтвердженням того, що день сплати єдиного внеску не є днем прострочення, є приклад нарахування пені, що містить п. 7.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в якому платник податків станом на 21 лютого 2013 року має недоїмку, сплатив борг 18 березня 2013 року, та йому нарахована пеня за 25 днів прострочення платежу, починаючи з 21 лютого 2013 року і по 17 березня 2013 року (включно). День сплати боргу (18 березня 2013 року) у наведеному прикладі до кількості днів прострочення не включений.

По-друге, відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Як зазначає позивач, ним у лютому 2014 року була отримана вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1, що утворилася станом на 18 лютого 2014 року (в тому числі недоїмки з єдиного внеску за грудень 2013 року).

Позивач подав до Донецького окружного адміністративного суду позов (вих. № 105-11) від 26 березня 2014 року про скасування зазначеної вимоги, справі присвоєний № 805/4262/14. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року провадження у справі № 805/4262/14 відкрито.

Таким чином, з 26 березня 2014 року нарахування пені на недоїмку з єдиного внеску за грудень 2013 року не повинно відбуватись, так як рішення за результатом розгляду справи № 805/4262/14 станом на день подання даного адміністративного позову, що розглядається в рамках адміністративної справи № 805/919/15, - не прийнято. Сума неправомірно нарахованої пені за період з 26 березня 2014 року (дати подання позивачем позову про оскарження вимоги сплату недоїмки в тому числі за грудень 2013 року) по 13 січня 2015 року, складає 20 888, 34 грн.

По-третє, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ, що набрав чинності 15 жовтня 2014 року, доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пунктом 9-3, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого увійшло і смт. Мангуш Першотравневого району Донецької області.

Приватне акціонерне товариство „Азовський машинобудівний завод" перебуває на обліку в Мангуській об'єднаній державній податковій інспекції Головного Управління Міндоходів у Донецькій області, яке знаходиться у смт. Мангуш Першотравневого району Донецької області.

28 листопада 2014 року позивач подав до відповідача заяву № 436-61 від 27 листопада 2014 року про звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, на позивача розповсюджується дія п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464-VII про не застосовування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених зазначеним Законом у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

За цією підставою спірне Рішення в частині нарахування пені за період прострочення сплати єдиного внеску за грудень 2013 року (з 14 квітня 2014 року по 13 січня 2015 року) в сумі 19 438, 70 грн є неправомірним.

Враховуючи наведене вище позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати спірне рішення відповідача (а.с. 4-11).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівельний завод» повідомлялось судом належним чином. 14 травня 2015 року судом отримано заяву позивача про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 139).

Представник Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с. 60), разом із письмовими запереченнями, в яких зазначено наступне.

20 січня 2014 року позивачу було нараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску за грудень 2013 року у розмірі 76 297, грн.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2464-VII Мангуською ОДПІ на адресу позивача була направлена вимога № Ю-17-1 від 18 лютого 2014 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 351 774,83 грн, в яку була включена сума суму єдиного внеску за грудень 2013 року.

Пунктом 2 ч. 2, пунктом 7.5 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, встановлено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Враховуючи, що останній платіж, який було зараховано у рахунок погашення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року, був здійснений позивачем 13 січня 2015 року, позивачу були нараховані штраф та пеня за загальним періодом прострочення сплати єдиного внеску за грудень 2013 року з 21 січня 2014 року по 13 січня 2015 року. При цьому, нарахування пені здійснювалось відповідно до п. 7.5 вказаної Інструкції з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Таким чином, відповідачем правомірно нараховано позивачу суму штрафу у розмірі 7 629,75 грн та пені у розмірі 25 771,37 грн несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2013 за загальний період з 21 січня 2014 року по 13 січня 2015 року (включно).

Зазначено, що Донецьким окружним адміністративним судом 8 квітня 2014 року відкрите провадження по справі № 805/4262/14 за позовом ПАТ «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1 про сплату боргу у розмірі 351 774,83 грн, але останній процесуальний документ по справі № 805/4262/14 надійшов до інспекції у липні 2014 року. З метою перевірки цієї інформації Мангуською ОДПІ до Донецького окружного адміністративного суду направлено запит № 2531/08/05-40-013 від 24 квітня 2015 щодо повідомлення про хід провадження по справі № 805/4262/14.

Згідно інформації, наданої судом у телефонному режимі, справа № 805/4262/14 втрачена.

Щодо посилання позивача на п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідач зазначив таке.

У преамбулі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст. 1 цього Закону, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, але Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р дію Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 зупинено. Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р є чинним, відповідно, положення п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не підлягають застосуванню до визначення у встановленому законодавством порядку остаточного переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім цього, відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який позивачем до інспекції не було надано.

Зауважено, що позивач знаходиться на обліку Мангуської ОДПІ за місцем реєстрації, але фактично підприємство (основні фонди та засоби виробництва) знаходиться у м. Бердянськ Запорізької області.

Враховуючи наведене, відповідача вважає, що рішення Мангуської ОДПІ № від 19 січня 2015 року про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 33 401,12 грн (у тому числі пені у сумі 25 771,37 грн, штрафної санкції у сумі 7 629,75 грн) є правомірним, а тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі (а.с. 61-65).

Згідно ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що від представників обох сторін суду надані клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, беручи до уваги приписи ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Азовський машинобудівельний завод» є юридичною особою, зареєстроване Першотравневою районною державною адміністрацією Донецької області 24 грудня 2004 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 1 000046, місцезнаходження: 87400, Донецька область, Першотравневий район, смт. Мангуш, вул. Мурзи, 16, кв. 6 (а.с. 12-13); перебуває на обліку в Мангуської об'єднаній державній податковій інспекції Донецької області (а.с. 14, 129).

Згідно звіту про нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за грудень 2013 року та додатку до нього, направлених позивачем до відповідача 15 січня 2014 року засобами електронного зв'язку, сума єдиного внеску за грудень 2013 року визначена у розмірі 76 297, 27 грн (а.с. 18-21).

Як встановлено за матеріалами справи останній платіж позивача в рахунок погашення недоїмки з єдиного внеску за грудень 2013 року був здійснений позивачем 13 січня 2015 року. Зазначене визнається сторони по справі та підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, та карткою особового рахунку позивача за 2013 - 2015 роки (станом на 1 травня 2015 року) (а.с. 29-30, 32, 35, 37, 39, 42, 66-127).

18 лютого 2014 року відповідачем на адресу позивача була направлена вимога № Ю-17-1 від 18 лютого 2014 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску (куди увійшла і недоїмка позивача за грудень 2013 року) на загальну суму 351 774, 83 грн (а.с. 23). Зазначене визнається сторонами по справі.

26 березня 2014 року позивач подав позов до Донецького окружного адміністративного суду про скасування вимоги відповідача № Ю-17-1, що підтверджується описом цінного листа та фіскальним чеком Укрпошти, копії яких надані суду (а.с. 26) та визнається сторонами по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року відкрито провадження по справі № 805/4262/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1 про сплату боргу у розмірі 351 774,83 грн (а.с. 27).

Відповідно до відомостей, отриманих з автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень «Єдиний державний реєстр судових рішень», що створений на виконання Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262-IV, технічним адміністратором якого є Державне підприємство «Інформаційні судові системи» (http://www.reyestr.court.gov.ua/), та електронної системи документообігу ««Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року провадження у справі № 805/4262/14 зупинено (а.с. 145).

Суд зазначає, що станом на час розгляду даної справи адміністративна справа № 805/4262/14 Донецьким окружним адміністративним судом не розглянута.

Відповідно до акту від 12 травня 2015 року, складеному посадовими особами апарату Донецького окружного адміністративного суду, справа № 805/4262/14 перебуває в колишній будівлі Донецького окружного адміністративного суду (у м. Донецьк) та вважається втраченою (а.с. 145).

28 листопада 2014 року (вих. № 436-61 від 27 листопада 2014 року) позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення його від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VII на підставі п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону (а.с. 28).

8 грудня 2014 року позивачу направлена відповідь, в якій зазначено, що у зв'язку із зупиненням Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року дії Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», положення п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VIII не можуть бути застосовані до визначення у встановленому законодавством порядку остаточного переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (а.с. 133-134).

19 січня 2015 року відповідачем прийнято спірне Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2013 року застосовано штраф у розмірі 7 629,75 грн та нарахована пеня в розмірі 25 771,37 грн, які розраховані за період з 21 січня 2014 року до 13 січня 2015 року (включно) (а.с. 16-17).

Відповідно до відмітки на штампі спірне Рішення позивач отримав 23 лютого 2015 року (а.с. 16).

Не погодившись із вказаним Рішенням відповідача позивач 2 березня 2015 року звернувся до суду із даним позовом (а.с. 4-11, 44-45).

Суд зазначає, що позивачем визнається факт наявності в нього несвоєчасної сплати єдиного внеску за грудень 2013 року та те, що остаточна сплата недоїмки з єдиного внеску за цей місяць мала місце 13 січня 2015 року (а.с. 5).

Спірним питанням у даній справи є правомірність/неправомірність Рішення відповідача № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за грудень 2013 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 7 629,75 грн та нарахована пеня в розмірі 25 771,37 грн, які розраховані за період з 21 січня 2014 року до 13 січня 2015 року, - з підстав невірного нарахування пені (включення у період розрахунку пені днів сплати позивачем внесків за грудень 2013 року), наявності факту судового оскарження позивачем у березні 2014 року вимоги відповідача про сплату недоїмки з єдиного внеску (в тому числі за грудень 2013 року) та незастосування до позивача при прийнятті спірного рішення приписів п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2462-VI.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Згідно абз. 1 ч. 13 зазначеної статті нарахування пені, передбаченої цим законом, починається першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що включення органом доходів і зборів в розрахунок пені дня фактичної сплати платником єдиного внеску недоїмки з цього внеску здійснено у відповідності до приписів ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VI.

Суд критично ставиться до посилань позивача на приклад нарахування пені, який наведено в п. 7.5 Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів № 455 від 9 вересня 2013 року (яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), враховуючи те, вказаний приклад не нормою права на відміну від приписів ч. 13 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Крім цього, у прикладі не зазначено який саме день не включений до кількості днів прострочення платежу.

Таким чином, наведений у Інструкції приклад не може бути підставою для визнання неправомірності включення відповідачем в розрахунок пені дня сплати позивачем суми недоїмки з єдиного внеску.

Щодо неправомірності спірного рішення з підстав звернення позивачем у березні 2014 року із позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду, якою позивач оскаржив вимогу відповідача про сплату боргу від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 13 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Згідно до абз. 3 ч. 14 зазначеної статті строк сплати фінансових санкцій зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Як встановлено під час розгляду справи 26 березня 2014 року позивач подав позов до Донецького окружного адміністративного суду про скасування вимоги відповідача № Ю-17-1 про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 351 774,83 грн (в тому числі недоїмки за грудень 2013 року).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року відкрито провадження по справі № 805/4262/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1; ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 провадження у справі № 805/4262/14 зупинено.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи № 805/919/15 (справа, що розглядається) адміністративна справа № 805/4262/14 Донецьким окружним адміністративним судом не розглянута.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку із проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року

№ 1632-VII у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність справ (в тому числі адміністративних справ), підсудних судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, та зазначено, що визначення адміністративних судів, яким мають бути передані для розгляду зазначені вище адміністративні справи, здійснюється головою Вищого адміністративного суду України.

З 2 вересня 2014 року відповідно до Розпорядження Голови Вищого адміністративного суду України № 193 «Про забезпечення розгляду адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції», адміністративні справи, підсудні до цього Донецькому окружному адміністративному суду, підлягали до розгляду Запорізьким окружним адміністративним судом.

Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» справи, розгляд яких не закінчено, і які перебувають у провадженні судів, розташованих у зоні АТО, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 цієї ж статті у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з 2 вересня 2014 року до компетенції Запорізького окружного адміністративного суду входило в тому числі і здійснення всіх необхідних процесуальних дій у справах, які до цього перебували у провадженні Донецького окружного адміністративного суду та матеріали яких не були передані до Запорізького окружного адміністративного суду у зв'язку із неможливістю цього здійснити, в тому числі до компетенції цього суду належало вирішення питання щодо подальшого розгляду вказаних вище справ. Зокрема, у цього суду були повноваження щодо призначення цих справ до судового розгляду із викликом осіб, які беруть участь у справі, та запропонуванням цим особам надати відповідні документи та матеріали, визначені у абз. 2 ч. 3 ст. 1 Закону № 1632-VII, а також вирішення питання щодо прийняття рішення по справі (за достатності наданих матеріалів), або залишення адміністративного позову без розгляду, або закриття провадження у справі та інше.

У суду відсутні докази, які б свідчили про вирішення Запорізьким окружним адміністративним судом питання щодо руху адміністративної справи № 805/4262/14 (прийняття рішення по суті, закриття провадження та інше).

Указом Президента України № 866/2014 «Про внесення змін до мережі адміністративних судів України» від 12 листопада 2014 року змінено місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду з м. Донецьк на м. Слов'янськ.

Відповідно до Розпорядження Голови Вищого адміністративного суду України № 262 від 15 грудня 2014 року відновлено роботу Донецького окружного адміністративного суду по здійсненню правосуддя з 22 грудня 2014 року за адресою: м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 2. Зазначене міститься також і на офіційному веб-сайті Донецького окружного адміністративного суду (http://adm.dn.court.gov.ua/sud0570/).

Суду не надано доказів на підтвердження вирішення Донецьким окружним адміністративним судом після 22 грудня 2014 року процесуальних питань щодо руху адміністративної справи № 805/4262/14 (прийняття рішення по суті, закриття провадження у справі та інше).

Разом і цим, відповідно до акту, складеному посадовими особами Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року (а.с. 145) адміністративна справи № 805/4262/14 вважається втраченою.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено чітких юридичних наслідків втрати адміністративних справ, зокрема, не врегульовано питання щодо можливості у майбутньому поновлення розгляду даних справ у випадку, якщо ці справи будуть одержані судами, до підсудності яких віднесений їх розгляд. Частиною 3 ст. 277 КАС України передбачено тільки те? що судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню у встановленому розділом VII порядку. Тобто, не виключена можливість вирішення питання відновлення розгляду даних справ в іншому порядку, ніж передбаченому Розділом VII КАС України. Зазначення у цій статті про наявність права у заявника у випадку втрати нерозглянутої справи пред'явити новий позов не виключає можливості вирішення у майбутньому питання щодо поновлення провадження у даних справах.

Вказаний висновок вище суду опосередковано підтверджується і позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі цього суду від 3 листопада 2014 року № 1493/2/2/14-14. Так, відповідно до абз. 7 п. 3 цього листа якщо під час розгляду документів і матеріалів (наданих суду особами, які беруть участь у справі під час вчинення процесуальних дій в рамках адміністративних справ, матеріали яких відсутні у суду), суд встановить, що їх недостатньо для ухвалення відповідного судового рішення, він повинен закрити таке провадження і роз'яснити особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення за наявності необхідних документів, яких було б достатньо для ухвалення відповідного судового рішення, або зажадати відновлення роботи суду, в провадженні якого перебуває нерозглянута справа, стосовно якої подано недостатньо документів і матеріалів.

Законом № 2464-VI (абз. 2 ч. 13 та абз. 3 ч. 14 ст. 25) передбачено зупинення нарахування пені та зупинення строку сплати фінансових санкцій до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки.

При цьому, а ні нормами цього Закону, а ні нормами КАС України (або будь-якого іншого Закону) не передбачено права органу доходів і зборів поновити нарахування пені та права стягнення фінансових санкцій до винесення судом відповідного рішення по справі (зокрема, у випадку втрати справи).

Відповідно до ч. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені вище приписи нормативно-правових актів України, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності нарахування штрафних санкцій (штрафу та пені) позивачу за період з 26 березня 2014 року (дата звернення позивача до суду із позовом про оскарження вимоги відповідача від 18 лютого 2014 року № Ю-17-1) по 13 січня 2015 року з тієї підстави, що справа № 805/4262/14 є втраченою.

Щодо вимог позивача про визнання спірного рішення неправомірним у зв'язку із розповсюдженням на позивача приписів п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суд зазначає наступне.

Згідно п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 («Заходи впливу та стягнення») і 26 («відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у п.п. 13 п. 2 якого зазначено смт. Мангуш Першотравневого району, де зареєстрований позивач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Відповідно до відомостей, отриманих з Єдиного державного реєстру судових рішень:

- постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року у справі № 826/18327/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р";

- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 квітня 2015 року відкрито касаційне провадження (№ К/800/19383/15) у вказаній справі та зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги у Вищому адміністративному суду України;

- постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2015 року у справі № 826/18330/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року "Про зупинення дії розпорядження КМ України від 30 жовтня 2014 року № 1053";

- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року відкрито касаційне провадження (№ К/800/19984/15) у вказаній справі та зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що станом на час розгляду даної справи Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було чинне у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, смт. Мангуш Першотравневого району Донецької області) на території, на якій проводилася антитерористична операція, (зокрема, у зазначені періоди) - є встановленим.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Підставою для звільнення платника від виконання своїх обов'язав, передбачених Законом № 2464-VI, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції у ГУ Міндоходів у Донецькій області 28 листопада 2014 року подавалась заява про звільнення його від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VII на підставі п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону (а.с. 28).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності не застосування до позивача при прийнятті спірного рішення приписів п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, на підставі якого позивача звільнено від виконання своїх обов'язків до закінчення антитерористичної операції, розпочатої Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача від Рішення відповідача № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19 січня 2015 року, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за грудень 2013 року застосовано штраф у розмірі 7 629, 75 грн (за ставкою 10% від суми недоїмки) та нарахована пеня (за ставкою 0,01% від суми недоїмки) в розмірі 25 771, 37 грн за період з 21 січня 2014 року до 13 січня 2015 року - є неправомірним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № від 19 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2013 року застосовано штраф у розмірі 7 629, 75 грн та нарахована пеня в розмірі 25 771, 37 грн (всього - штрафні санкції на суму 33 401, 12 грн).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Азовський машинобудівельний завод» () суму сплаченого судового збору у розмірі 255 (двісті сімдесят п'ять) гривень 78 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.