Справа № 2а-2692/10/1770
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Київ К/800/13100/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Млинівської об'єднаної державної податкової інспекції в Рівненській області Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2014

у справі №2а-2692/10/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2

до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції в Рівненській області

за участю Прокуратури Рівненської області

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, СПД-ФО ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції в Рівненській області (далі по тексту - відповідач, Млинівська МДПІ в Рівненській області) про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.01.2010 №/0, від 01.02.2010 №/0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 21.01.2010 №.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2010, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2014, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період його діяльності з 01.10.2008 по 30.09.2009, за результатами якої складено акт від 17.12.2009 №471/1750/НОМЕР_1.

Перевірку було продовжено з 08.12.2009 по 14.12.2009 на підставі наказу Млинівської МДПІ в Рівненській області №299 від 07.12.2009 та направлення №347 від 07.12.2009 у зв'язку з тим, що 03.12.2009 позивач повідомив про своє перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі в період з 17.11.2009 по 13.12.2009 орієнтовно. В той же час, 02.12.2009 та 07.12.2009, Млинівською МДПІ в Рівненській області направлялись позивачу запити щодо надання інформації про залишки ТМЦ, дебіторську та кредиторську заборгованість, умови транспортування ТМЦ, договорів складського зберігання та оренди офісних приміщень, надання ТТН та шляхових листів, що підтверджують використання пального та письмові докази щодо обсягів реалізованої за готівку продукції. Листки непрацездатності на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні з 17.11.2009 по 27.11.2009 та з 01.12.2009 по 11.12.2009, а також на амбулаторному з 12.12.2009 по 14.12.2009 позивачем для податкового органу були надані, причому останній без відмітки про його закриття. Не дивлячись на письмове прохання позивача від 14.12.2009 призупинити проведення перевірки до його одужання, підкріплене копією незакритого листка непрацездатності серії АБХ №842527, Млинівською МДПІ в Рівненській області термін проведення перевірки продовжено не було, а 15.12.2010 направлено позивачу лист-виклик про прибуття на 17.12.2010 за місцезнаходженням податкового органу для підписання акту перевірки, за відсутності доказів отримання позивачем листа-виклику, складено акт неявки платника для підписання акта перевірки. Акт перевірки направлено поштою 18.12.2009 і отримано платником податків 31.12.2009. На доказ перебування на амбулаторному лікуванні з 15.12.2009 по 30.12.2009 позивачем надано суду листок непрацездатності серії АБК №287196, що є продовженням листка непрацездатності серії АБХ №842527.

Перевіркою встановлено порушення позивачем податкового законодавства, у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість сум, сформованих за договорами укладеними з ПП «Метрал» та ТОВ «Агро-Крафт», з підстав відсутності факту реального вчинення господарських операцій та, як наслідок, нікчемності правочинів.

Зазначений висновок податковим органом зроблено з огляду на відсутність у ПП «Метрал» та ТОВ «Агро-Крафт» основних фондів, трудових та виробничих ресурсів, транспортних засобів, складських приміщень, сировини та матеріалів, необхідних для здійснення основного виду діяльності. При цьому контролюючий орган посилався на відсутність вказаних суб'єктів господарювання за юридичними адресами.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 21.01.2010 №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 532619,00 грн., в тому числі 354826,00 грн. за основним платежем та 177793,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.; від 01.02.2010 №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 743871,63 грн., в тому числі 743871,00 грн. за основним платежем; та прийнято рішення від 21.01.2010 №/0 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1458950,00 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що фактичне виконання договорів підтверджується належним чином оформленими актами прийому-передачі послуг, довідками про вартість виконаних робіт тощо.

До складу податкового кредиту, в свою чергу, позивачем включено суми податку на додану вартість, сплачені в ціні придбаних у контрагентів товарів (робіт, послуг), на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних на його адресу особами, які мали статус платника податку на додану вартість.

При цьому слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників, у зв'язку з чим твердження податкового органу про нікчемність укладених позивачем з ПП «Метрал» та ТОВ «Агро-Крафт» правочинів є необґрунтованими належними засобами доказування припущеннями.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено той факт, що придбання позивачем запчастин і паливно-мастильних матеріалів здійснено ним для забезпечення роботи власного і орендованого транспорту, задіяного у власній господарській діяльності, на підставі доказів придбання таких запчастин та їх встановлення на відповідні транспортні засоби, а також докази придбання та використання паливно-мастильних матеріалів.

Що стосується рішення від 21.01.2010 №/0 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на суму 1458950,00 грн., то воно також ґрунтується на інформації про суми готівкових коштів, які надійшли на розрахункові рахунки позивача з призначенням платежу: «виручка» та «торгівельна виручка».

Як вбачається з матеріалів справи жодних доказів про реалізацію позивачем будь-якого товару не міститься, а відтак відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Крім того, судами вірно зазначено, що дане рішення прийняте з порушенням строків, встановлених статті 250 Господарського кодексу України.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Млинівської об'єднаної державної податкової інспекції в Рівненській області Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис) М.О. Федоров