Справа № 2а-1604/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2011 р. справа № 2а-1604/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Юхименка О.В. Мірошниченка М.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2010 року по справі № 2а-1604/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року позивачка звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом, в якому просила: визнати неправомірною бездіяльність та зобовязати відповідача нарахувати заборгованість з пенсії на її користь з січня 2008 року по серпнь 2010 року відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала те, що має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. При вирішенні питання про нарахування вказаної доплати до пенсії позивачу відповідач керувався положеннями нормативних актів що на підставі Рішень Конституційного Суду України були визнані неконституційними, а тому застосуванню не підлягали.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року вимоги в частині визнання бездіяльності неправомірною та стягнення недоплаченої соціальної допомоги за період з 01.01.2008 року по 02.05.2010 року залишено без розгляду у звязку з пропуском строку.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2010 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача з ненарахування та невиплати позивачу підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком; зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 02.05.2010 року по час винесення постанови в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині вимог, які не були задоволені, зобовязати відповідача зробити перерахунок надбавки відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та прийняти нову постанову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала на те, що її законні права були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні їй, як дитині війни, виплати, їй не було повідомлено, тому про факт порушення своїх прав їй стало відомо лише після висвітлення подій у пресі у 2010 році.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову відповідачу та позивачу в задоволенні апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195 від 18 листопада 2004 року (далі Закон №2195) має статус «дитини війни», а тому згідно зі ст.6 цього Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (а.с.5).

Згідно ст.6 Закону №2195 (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідач повинен був провести відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивачці згідно вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»також за 2010 рік, та сплатити на її користь заборгованість з цих виплат, оскільки на час розгляду справи Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»також не призупинено, а відтак відповідач був зобовязаний виплачувати позивачці підвищення до пенсії у розмірах, які визначено ст.6 вищеназваного Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії за 2010 рік в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку (в редакції Закону № 2453-VI (2453-17) від 07.07.2010 року).

Позивачка звернулась за позовом до суду 02.11.2010 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с.1).

Виходячи з цього строк звернення позивачкою до суду з вимогою перерахунку та виплати йому щомісячної допомоги, як «дитині війни»за період з 01.01.2008 року по 02.05.2010 року, пропущений без поважної причини та в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 02.05.2010 року.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог, позивач своїм правом оскаржити постанову суду першої інстанції не скористався, що позбавляє суд процесуальної можливості переглянути постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2010 року по справі № 2а-1604/10- залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2010 року по справі № 2а-1604/10 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко