Справа № 6147/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2010 р. справа № 23/395/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбудсервіс, м. Запоріжжя.

на постанову господарського суду Запорізької області від 18 листопада 2008 року.

у справі № 23/395/08 - АП (категорія статобліку 2.11.5)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбудсервіс, м. Запоріжжя

до відповідача-1: Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

відповідача2: Головного Управління Державного казначейства України в Запорізькій області, м. Запоріжжя

за участю прокурора

про стягнення заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 110385, 00 грн. -

ВСТАНОВИЛА:

21.08.2008 року ТОВ „Універсалбудсервіс подано позов про стягнення з коштів бюджету заборгованості з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 110385 грн.

Постановою господарського суду Запорізької області від 18.11.2008 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано наступним:

- Суд дійшов висновку, що позовні вимоги не відповідають нормам п. 1.8. ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість (далі - Закон № 168), в яких визначено, що бюджетне відшкодування сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом, право на відшкодування ПДВ виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, а не з самого факту існування зобовязань по сплаті ПДВ в ціні товару.

Як зазначив суд першої інстанції, сума, предявлена до стягнення, підтверджена документами за результатами операцій позивача з ПП „Металтрейд.

Вироком місцевого суду Хортицького району м. Запоріжжя від 25.06.2003 року у справі № 1-300 підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2 (засновник та директор ПП „Металтрейд) та ОСОБА_3 визнано винними у скоєні злочину, передбаченого ст. 205 ч.2 КК України (Фіктивне підприємство)

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_2 «згідно розробленого з ОСОБА_1 злочинного плану, діючи з умислом, спрямованим на створення субєкта підприємницької діяльності без мети здійснення ним самостійної, систематичної на власний ризик діяльності по виготовленню продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, з метою здійснення фіктивного підприємства, а також з метою прикриття у подальшому незаконної діяльності по переведенню безготівкових грошових коштів у готівку, створивши та затвердивши установчі документи субєкта підприємницької діяльності та виступивши його засновником, створив субєкт підприємницької діяльності ПП „Металтрейд.

Дослідивши правовідносини позивача з ПП „Металтрейд суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі коли за наслідками перевірок встановлено фірми, які не існують або не ведуть підприємницької діяльності, але виписували податкові накладні із зазначенням в них сум податку на додану вартість (податкового зобовязання), які до бюджету не сплачувалися, то податковий кредит з податку на додану вартість, предявлений покупцем товарів (робіт, послуг), до відшкодування з бюджету не приймається, оскільки податковий кредит не підтверджується податковим зобовязанням продавця цих товарів (робіт, послуг) а податкова накладна не виконує своєї функції і оригінал податкової накладної не підтверджується копією;

- Господарський суд також вказав, що позовні вимоги не відповідають нормам п.п. 7.7.11 п.7.7 ст.7 Закону 168, в обґрунтування чого послався на наступне.

Згідно до абз. а) пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону „Про ПДВ не мають права на отримання бюджетного відшкодування наступні субєкти підприємницької діяльності:

Особа, яка: була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів за рішенням Кабінету Міністрів України); мала обсяги оподаткованих операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); не провадила діяльність протягом останніх двадцяти календарних місяців.

На дату подання позовної заяви, як зазначив суд, позивач не є платником ПДВ; обсяг оподаткованих операцій за період з лютого 2003 р. по дату подання позову про стягнення бюджетної заборгованості складає 33333 грн., у т.ч. протягом останніх двадцяти місяців 0 грн.

Викладене свідчить про відсутність права ТОВ „ Універсалбудсервіс згідно до п.п. 7.7.11.п.7.7.ст.7 Закону „Про ПДВ на отримання бюджетного відшкодування.

Рішення суду також обґрунтовано посиланнями на норми ст.ст. 99, 100, КАС України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 110385 грн., а також понесені ним судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невірне застосування судом норм п.1. 8 ст.1, ст.7 Закону „Про податок на додану вартість, та вказує наступне.

Існує цілий ряд судових рішень на користь платників податку, в тому числі Верховного Суду України, в яких вказується наступне: якщо контрагент не виконує свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне за собою негативні наслідки саме по відношенню до цієї особи. Ці обставини не являються підставою для позбавлення платника податків права на відшкодування ПДВ у випадку, якщо він виконує всі передбачені законом зобовязання відносно отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічної думки дотримується і Держкомпідприємництво у листі від 18.12.2007 р. №8688. ТОВ „Універсалбудсервіс виконані всі умови для отримання відшкодування, подані всі документи, які підтверджують податковий кредит та його розмір.

На сторінці 6 постанови суду вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням по адміністративній, цивільній чи кримінальній справі, не доказуються при розгляді інших справ ..., мається на увазі вирок суду відносно директора ПП „Металтрейд ОСОБА_2, що засуджений за фіктивне підприємництво. Однак суд не врахував, та не вказав в постанові, що ТОВ „Універсалбудсервіс та угоди з ним у даній кримінальній справі, а потім і у вироку суду не зазначено. Також не зазначені у вироку фірми постачальники ферроніобія від виробника по ланцюгу: ПП „Пожидаева, ПП „Дорожко, ПП „Гарантия Славутич та ТОВ „Украинский торговий Дом (ст. 2 Акту ГНИ № 780/23-521 від 27.09.2002 р. мається в справі). За таких умов відмовляти в позові не можна.

Апелянт також зазначає, на сторінці 7,8, постанови суд вказав, що на момент подачі позовної заяви їхня організація не була платником ПДВ і тому на підставі п.п.7.7.11 п.7.7.ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість , не має права на бюджетне відшкодування. При цьому суд аналізує зміни їхнього статусу як платника цього податку з 2003 року, не вказуючи при цьому, що правовідносини по бюджетному відшкодуванню виникли в 2001 році, коли організація була зареєстрована як платник цього податку та мала повне право на його відшкодування.

Крім цього, суд не врахував вимоги п.п. „г п. 9,8, ст. 9 Закону України „Про податок на додану вартість, де зазначено, що у випадку, коли за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається у строк, визначений цим законом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування чи ні.

Апелянт також вказує, що норми ст. ст. 99, 100 КАС України застосовано судом безпідставно, оскільки суд не розглянув клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач зазначає, що суд обґрунтовано застосував до спірних відносин норми п. 1.8. ст.. 1 Закону «Про ПДВ»та вказує наступне.

Вироком місцевого суду Хортицького району м. Запоріжжя від 25.06.2003 року у справі № 1- 300 підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2 (засновник та директор ПП „Металтрейд") та ОСОБА_3 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ст. 205 ч. 2 КК України (Фіктивне підприємництво).

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_4 згідно розробленого з ОСОБА_1 злочинного плану з метою здійснення фіктивного підприємництва, а також з метою прикриття у подальшому незаконної діяльності по переведенню грошових коштів на готівковий рахунок, створивши та затвердивши установчі документи суб'єкта підприємницької діяльності та виступивши його засновником, створив суб'єкт підприємницької діяльності - ПП „Металтрейд".

Усього за період з січня 2000 року по лютий 2003 року на розрахункові рахунки приватних підприємців, створених членами організованого злочинного угрупування: у м. Запоріжжі як безпосередньо через замовників, так і транзитом через розрахункові рахунки, створених членами ОЗУ фіктивних суб'єктів підприємницької діяльності (юридичні особи) - ПП „Металтрейд" та ПП „МастерТрейд" було переведено грошові кошти на загальну суму 16934030,54 грн., конвертація з безготівкового рахунку в готівкову грошову масу в ході злочинної діяльності організованої злочинної групи, до складу якої входили ОСОБА_1, ОСОБА_2Е та ОСОБА_3, була здійснена у повному обсязі.

За загальним правилом несплата ПДВ продавцем і його постачальниками сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену продавцю разом із ціною товару (послуги).

Проте факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе: що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти; або що одержати податкову вигоду можна лише тоді, коли на одному з етапів придбання товару, який експортується (сировини, з якої він може бути виготовлений), ПДВ до державного бюджету не сплачується, а експортер (у справі, що розглядається, позивач) вживає заходів до відшкодування податку з бюджету, тобто що без участі експортера податкова вигода не може бути одержана; або що діяльність платника податку, його взаємозалежних або афілійованих осіб спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Встановлення судом необґрунтованості заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди тягне за собою відмову в її задоволенні.

У даному випадку, оскільки TOB «Металтрейд»були видані податкові накладні без відвантаження будь-якої продукції, а отримані кошті у повному обсязі переведені у готівку, можна стверджувати про спрямованість діяльності TOB «Металтрейд»на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди.

Відповідач також вказує, що судом законно та обґрунтовано застосовано норми п. п. 7.7.11 п.7.7 ст. 7 Закону «Про ПДВ», ст. ст. 99, 100 КАС України.

Відповідач 2 та прокурор заперечень на апеляційну скаргу не надали, до суду не прибули. Про час та місце проведення судового засідання учасники повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в запереченні на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доводи представника позивача та відповідача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, ТОВ "Універсалбудсервіс" було укладено договір з приватним підприємством "Металтрейд" від 2 квітня 2001 року №17 про поставку товару (фероніобію). Під час перевірки позивача встановлено наявність документів в яких зазначено, що приватне підприємство "Металтрейд" відвантажило TOB "Універсалбудсервіс" товар згідно з податковими накладними від 6 квітня 2001 року №19 на загальну суму 291226 грн. 75 коп., в тому числі 48537 грн. 79 коп. податок на додану вартість, від 27 серпня 2001 року №51 на загальну суму 182815 грн. 92 коп., в тому числі 30469 грн. 32 коп. податок на додану вартість, від 8 листопада 2001 року №64 на загальну суму 75143 грн., в тому числі 12523 грн. 85 коп. податок на додану вартість, від 7 грудня 2001 року №73 на загальну суму 97147 грн. 98 коп., в тому числі 16191 грн. 33 коп. податок на додану вартість, від 12 грудня 2001 року №74 на загальну суму 15973 грн. 99 коп., в тому числі 2662 грн. 33 коп. податок на додану вартість.

За результатами господарської діяльності за 2-4 квартали 2001 р. у позивача на підставі названих документів виникла різниця між загальною сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту, що мала відємне значення у розмірі 110385 грн.

На час розгляду справи названа сума ПДВ позивачу не відшкодована.

З лютого 2003 року по вересень 2006 року позивачем надавались до ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя податкові декларації з ПДВ, які свідчили про відсутність оподатковуваних поставок.

У зв'язку з наведеним, на підставі абз. г) п. 9.8 ст. 9 Закону "Про ПДВ" ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя було анульовано реєстрацію Позивача як платника ПДВ, про що складено акт про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість TOB "Універсалбудсервіс" від 29.09.2006.

У подальшому Позивачем знову було подано до ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя відповідну заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість та

21.11.2006 р. отримано свідоцтво № 100000663 про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Протягом усього терміну дії нового свідоцтва платника ПДВ Позивач продовжував звітувати про відсутність оподатковуваних поставок (за винятком травня 2007 р. -задекларовано обсяг поставок у розмірі 33333 грн.), у зв'язку з чим, на підставі абз. ґ) п. 9.8 ст. 9 Закону "Про ПДВ" ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя було анульовано реєстрацію Позивача як платника ПДВ. про що складено акт про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість TOB "Універсалбудсервіс" від 29.09.2008

Згідно до абз. а) пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону «Про ПДВ»такі особи не мають права на отримання бюджетного відшкодування:

- особа, яка мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів);

- особа, що не провадила діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

На дату подання позовної заяви Позивач не є платником ПДВ; обсяг оподатковуваних операцій за період з лютого 2003 р. по дату подання позову про стягнення бюджетної заборгованості складає 33333 грн., у т.ч. протягом останніх дванадцяти місяців - 0 грн.

Викладене свідчить, що згідно до пп.. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону «Про ПДВ»у TOB "Універсалбудсервіс" відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог не суперечить діючому законодавству та фактичним обставинам справи, що виключає підстави для його скасування.

Посилання апелянта на норми п.п. «г»п.9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно яких у випадку, якщо за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається у строк, визначений цим законом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування чи ні, не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з такого.

Як свідчить зміст зазначеної норми, у ній не йдеться про право особи на отримання бюджетного відшкодування у разі, коли особа мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування та не проводила у цей період господарської діяльності. П. п. «г»п.9.8 ст. 9 Закону «Про ПДВ»лише визначає відсутність звязку між правом на бюджетне відшкодування та правовим статусом особи як платника ПДВ.

Отже, розбіжності між нормами п.9 ст. 9 та п.7.7 ст.7 в цій частині відсутні.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, яке полягало в тому, що суд по суті не розглянув клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, не приймаються колегією суддів як підстава для скасування судового рішення, виходячи з такого.

Незважаючи на несвоєчасне подання позову, вимоги позивача розглянуто господарським судом по суті. Отже, відсутність ухвали щодо розгляду питання про поновлення строку звернення до суду не призвела до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування рішення суду першої інстанції можуть бути порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору або питання, що у даному випадку відсутнє.

Посилання апелянта на невірне застосування господарським судом норм п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»також не приймається колегією суддів до уваги, оскільки сам апелянт не спростовує наявність різної судової практики щодо застосування норм п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», у тому числі у судах касаційних інстанці й.

Виходячи з викладеного, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбудсервіс, м. Запоріжжя слід залишити без задоволення, постанову господарського суду Запорізької області від 18 листопада 2008 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206

Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбудсервіс, м. Запоріжжя. залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області від 18 листопада 2008 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвала оформлена відповідно до ст. 160 КАС України 23.03.2010 року.

Головуючий суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: М.П. Кожан

Суддя: О.А. Проценко