Справа № 826/9652/13-а
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року № 826/9652/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Державного управління охорони навколишнього природного середовища в

Київській області

2. Голови комісії з проведення ліквідації Державного управління охорони

навколишнього природного середовища в київській області

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 Валеріїна (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області (далі по тексту - відповідач 1) про скасування наказу від 22.05.2013 № 52-0 «Про звільнення у зв'язку з ліквідацією управління ОСОБА_1.», поновлення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2013 по день фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ від 22.05.2013 №52-0 про її звільнення з займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв'язку з ліквідацією установи) є незаконним, оскільки вона є жінкою-працівником, яка має дитину віком до трьох років.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2013 на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України судом залучено до участі у справі в якості другого відповідача голову комісії з проведення ліквідації державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області (далі по тексту - відповідач 2).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.03.2015 (справа № К/800/66810/13) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.109.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2015 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.05.2015.

Позивач до судового засідання 07.05.2015 не прибула, про день, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, суду надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимог підтримує.

Відповідачі 1 та 2 явку уповноважених представників в судове засідання 07.05.2015 не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлені, будь-яких письмових пояснень чи заперечень суду не надано.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття представників відповідачів 1, 2 у судове засідання, в судовому засіданні 07.05.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходила службу в державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області. остання посада з 11.09.2012 - головний спеціаліст-юрисконсульт сектору юридичної роботи.

Згідно наказу від 22.05.2013 №52-0 ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №159 «Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища», наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.03.2013 №98, наказу Держуправління від 21.03.2013 «Про ліквідацію Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області».

Позивач, вважаючи зазначений наказ відповідача незаконним, звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 N 3723-XII (далі по тексту - Закон N 3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно приписів частини першої статті 30 зазначеного Закону N 3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією установи.

Нормами вказаного пункту статті Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другої статті 40 Кодексу законів про правю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 20.02.2013 №11-в ОСОБА_1 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.03.2013 по 06.02.2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто, заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років має лише один виняток - звільнення можливе у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації. Разом з тим, під поняттям повної ліквідації підприємств, установ і організацій, яке міститься в частині третьої статті 184 Кодексу законів про працю України, слід розуміти ліквідацію, тобто припинення всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 за N119/13386, встановлено, що Державне управління охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України і входить до сфери його управління.

Згідно Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Міністерство екології та природних ресурсів шляхом реорганізації Міністерства охорони навколишнього природного середовища. Установлено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

На підставі пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні» від 16.10.2012 №5456-VІ (далі по тексту - Закон №5456-VІ), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №159 «Про ліквідацію територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища.

Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 16.05.2013 створено Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації, який відповідно до Закону №5456-VІ наділений повноваженнями Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 36 КЗпП судам слід враховувати, що звільнення з цих підстав вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов'язковим працевлаштуванням (частина 3 статті 84 КЗпП). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Отже, згідно з частинами другою та третьою статті 36 кодексу законів про працю України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 17.10.2011 № 2а-237а11.

Разом з тим, відповідачами - суб'єктами владних повноважень, не надано суду доказів виконання зобов'язання щодо працевлаштування позивача ОСОБА_1 як жінки - працівника, яка має дитину віком до трьох років, зокрема, надання роботи у створеній установі чи запропонування роботи, від якої позивач відмовилась з поважних причин.

Зазначене свідчить про порушення відповідачами трудових гарантій позивача та процедури її звільнення.

Суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, ОСОБА_1 слід поновити на попередній посаді - головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області з 23.05.2013.

Також, згідно частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середньомісячний заробіток позивача згідно довідки державного управління навколишнього природного середовища в Київській області № 07-14/47 від 29.05.2013 становив на день звільнення 1147,00 грн., середньоденна - 37,68 грн.

З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02. 1995 за №100 (в редакції на час виникнення спірних відносин) та листів Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 N 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», від 04.09.2013 N 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», від 09.09.2014 за N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», позивачу належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.05.2013, тобто наступного дня за днем звільнення, який у розумінні норм трудового законодавства вважається робочим, а не як просить у позовних вимогах позивач (з 22.05.2013), по день поновлення на посаді.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати наказ державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 22 травня 2013 року № 52-0 «Про звільнення у зв'язку з ліквідацією управління ОСОБА_1.».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта сектору юридичної роботи державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області з 23 травня 2013 року.

4. Стягнути з державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області на Користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2013 року по день фактичного поновлення на посаді.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Постанова суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 1147,00 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук