Справа № 816/168/15-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 р. Справа № 816/168/15-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015р. по справі № 816/168/15-а

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.02.2014 №/65, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 12 896,66 грн. та податкової вимоги від 07.07.2014 №4195-25/635 про сплату узгодженої суми грошового зобов'язання в розмірі 9706,71 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано податкову вимогу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 липня 2014 року №4195-25/635. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Кременчуцька ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області, не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 р. в частині задоволених позовних вимог та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог , подав апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції належним чином не перевірено чи прийняті (вчинені) рішення КОДПІ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, недотримано принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах щодо законності, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі. Посилається на те , що акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р., законодавства про збір та облік єдиного внеску на загально - обов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. складений неналежним чином та містить низку невідповідностей та помилок, надано інформацію про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами , при цьому будь-які застереження щодо ненадання первинних та інших документів відсутні; не наведено фактів про надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 щодо причин ненадання ним первинних та інших документів; містить недостовірні дані щодо обсягів, виду та вартості витрат понесених позивачем за період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р., які не підтверджені, на думку КОДПІ, первинними документами. Апелянт зазначає , що всі операції носять реальний характер та пов'язані з його господарською діяльністю, відповідають суті його підприємницької та економічної діяльності, що підтверджується наявними первинними документами щодо здійснених господарських операцій з контрагентами у періоді, що перевірявся. Враховуючи вищенаведене, вважає, що викладені в акті перевірки висновки є неаргументованими та такими, що суперечать чинному законодавству, тому акт перевірки не є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового законодавства з боку позивача у зв'язку з чим він не може бути підставою для прийняття будь-яких рішень, що мають юридичне значення. Просить суд апеляційної інстанції змінити постанову Полтавського окружного.адміністративного суду від 16.03.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме скасувати повідомлення-рішення КОДПІ від 10.02.2014 року №/65.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області підлягає задоволенню, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 09.12.2013р. по 20.12.2013р. фахівцем Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012р., законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт від 27.12.2013р. №5808/16-03-17-01/НОМЕР_1 .

Перевіркою, окрім інших порушень, встановлено порушення позивачем вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме завищення позивачем витрат за 2011 рік в розмірі 60690,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ 10.02.2014 сформовано податкове повідомлення-рішення №/65, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 12896, 66 грн. (в т.ч. 10 317,33 грн. - основний платіж, 2579, 33 грн. - штрафні (фінансові) санкції) .

За відсутності відомостей про оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення та сплату визначеного грошового зобов'язання, 07.07.2014р. Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області сформовано податкову вимогу форми "Ф" №4195-25/635 про сплату узгодженої суми грошового зобов'язання в розмірі 9706,71 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.02.2014 №/65 , суд першої інстанції виходив з того , що матеріалами справи підтверджено встановлене Кременчуцькою ОДПІ порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, наслідком чого встановлено завищення позивачем витрат в розмірі 60690,0 грн., що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10317,33грн.

Задовольняючи позовні вимог про скасування податкової вимоги від 07.07.2014 №4195-25/635, суд першої інстанції виходив з того , що грошове зобов'язання, про сплату якого Кременчуцькою ОДПІ ФОП ОСОБА_1 надіслано податкову вимогу від 07.07.2014 №4195-25/635, на дату розгляду справи судом є неузгодженим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.02.2014 №/65, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено , що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати фізичної особи - підприємця мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу /пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України/.

З акту перевірки вбачається , що підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 10 317,33 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2579,33 грн. є встановлені в ході перевірки ФОП ОСОБА_1 факти завищення останнім витрат за 2011 рік в розмірі 60690,0грн. , оскільки позивачем на перевірку не надано документального підтвердження суми витрат в розмірі 60690,0 грн., а саме не надано : дорожніх листів щодо використання в господарській діяльності дизельного пального вартістю 49 480,0 грн., актів наданих послуг використання орендованого у ФОП ОСОБА_3 складського приміщення вартістю 4800,0 грн. та актів наданих ФОП ОСОБА_4 інформаційно-консультаційних послуг вартістю 6000,0 грн.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами, що ФОП ОСОБА_1 в перевіряємий період не вів належним чином облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань.

В матеріалах справи міститься копія письмового пояснення ФОП ОСОБА_1 від 18.12.2013р., яке надано ним до податкового органу, з якого вбачається , що позивач підтвердив не можливість надання на перевірку документальних підтверджень понесених ним витрат за 2011 рік у зв'язку з їх відсутністю (втратою) (а.с. 105).

Посилання позивача на те , що дані пояснення отримані податковим органом під тиском, колегією суддів до уваги не приймаються , оскільки нічим не підтверджені .

Факт не відображення наявності вказаних пояснень в акті перевірки не впливає на вирішення справи по суті.

В акті перевірки вказано,що в порушення ведення податкового обліку позивач неналежно веде книгу обліку доходів та витрат за 2011р.

При дослідженні книги обліку доходів та витрат , яка надано позивачем, судом апеляційної інстанції встановлено , що дана книга не містить дати її реєстрації в податковому органі, датою початку ведення книги визначено 01.12.2011р. , тоді як фактично в книгу внесені записи, які передують цій даті. При цьому, спірні правовідносини відбулися саме до дати , яка визначена в книзі як початок її ведення.

Посилання ФОП ОСОБА_1 на те , що він здійснює витрати по господарській діяльності саме ті , які він вказував у суді першої інстанції, не можуть прийняті до уваги , оскільки позивач належним чином не відображав зазначені витрати як витрати в документальному обліку , а саме в книзі обліку доходів та витрат.

В ході перевірки позивач документів обліку не надав , про відсутність яких власноруч відобразив в поясненнях від 18.12.2013р., тобто посилання апелянта на те, що всі необхідні документи були в нього в наявності та надавались на перевірку є безпідставними.

Доказів повідомлення Кременчуцької ОДПІ про втрату первинних документів та звернення до своїх контрагентів з метою відновлення втрачених документів позивачем не надано .

Суд першої інстанції правомірно не прийняв в якості належних доказів у справі надані позивачем копії актів прийому-передачі послуг, договорів перевезення вантажу, актів виконаних робіт та рахунків , договору про надання послуг по веденню бухгалтерського та податкового обліку від 01.09.2010 №7 разом з копіями актів надання послуг та рахунків .

Надані позивачем копії договору про надання консультаційних послуг від 26.12.2011, договорів з ТОВ "Парус-Кіровоград", ТОВ "Парус-Центр" та актів наданих послуг, рахунків, актів, виписок банку, платіжних доручень не стосуються предмету доказування у даній справі.

Надані позивачем копії фіскальних чеків свідчать лише про придбання дизельного пального, однак жодним чином не підтверджують його використання ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено завищення ним витрат в розмірі 60690,0 грн., а позивач не надав належних доказів правомірності формування витрат господарської діяльності у зазначеному розмірі, тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в частині скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 10.02.2014 №/65 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на те , що акт перевірки складений неналежним чином та містить низку невідповідностей та помилок не впливає на встановлення факту відсутності документів , підтверджуючих валові витрати у зв'язку із неналежним веденням податкового обліку.

Інші доводи апеляційної скарги з посиланнями на інші порушення судом першої інстанції не впливають на вирішення справи по суті .

В цій частині постанова суду першої інстанції постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Задовольняючи позов в частині скасування податкової вимоги від 07.07.2014 №4195-25/635, суд першої інстанції виходив з того , що грошове зобов'язання , про сплату якого Кременчуцькою ОДПІ ФОП ОСОБА_1 надіслано податкову вимогу від 07.07.2014 №4195-25/635, на дату розгляду справи судом є неузгодженим, тому підстави для надіслання податкової вимоги відсутні.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині скасування податкової вимоги від 07.07.2014 №4195-25/635, виходячи з наступного.

Згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України та ст.67 Конституції України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Згідно п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Згідно п. 56.18. ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Зі змісту ст. 102 ПКУ випливає, що платник податків може звертатися до суду з вимогою щодо протиправності податкового повідомлення-рішення протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Системний аналіз наведених положень Податкового кодексу України є передумовою для висновку про те, що податкова вимога формується в разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у визначені Податковим кодексом України строки.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового Кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Статтею 60 Податкового Кодексу України визначено , що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Якщо нарахована сума грошового зобов'язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов'язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи , що заборгованість ФОП ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, виникла у зв'язку з несплатою визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання на підставі податкового повідомлення-рішення від 10.02.2014 №/65, а саме: у розмірі 10317,33 грн. основного зобов'язання та 2 579,33 грн. штрафної санкції.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивача , в розумінні п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України вважається врученим позивачу , тобто сума заборгованості з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10317,33 грн. основного зобов'язання та 2 579,33 грн. штрафної санкції є узгодженою.

Вказана заборгованість зменшена за рахунок наявної станом на 01.06.2014 р. переплати в розмірі 3189,95 грн.

Згідно розрахунку суми податкового боргу за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг у розмірі 9706,71 грн. по податку на доходи фізичних осіб.

Однак, протягом 10 календарних днів вказана сума заборгованості самостійно не сплачена позивачем.

У зв'язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 10.02.2014 №/65, Кременчуцькою ОДПІ 07.07.2014 р. правомірно сформовано податкову вимогу №4195-25/635.

Наступне оскарження податкового повідомлення-рішення є підставою визнати визначену в ньому суму неузгодженою, але не є підставою відкликати вимогу та її скасувати , оскільки на момент її винесення податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині скасування податкової вимоги від 07.07.2014 №4195-25/635 відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині, а апеляційна скарга Кременчуцької ОДПІ підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1, ч.2, ч. 3, ч.6 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року підлягає скасуванню в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 78,45 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015р. по справі № 816/168/15-а скасувати в частині задоволення позову ФОП ОСОБА_1 та скасування податкової вимоги Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 липня 2014 року №4195-25/635.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 78 (сімдесят вісім) гривень 45 (сорок п'ять) копійок.

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.03.2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 09.06.2015 р.