Справа № 425/1400/15-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2015 Провадження №2-а/425/33/15

Справа №425/1400/15-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Томко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області про визнання протиправною дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області, яким, просила визнати протиправною відмову відповідача здійснити їй перерахунок пенсії, а також зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії та виплачувати таку пенсію з 21 квітня 2015 року, виходячи з розміру 85 % від суми усіх складових її заробітної плати за період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року, у тому числі тих, що вказані у довідці №253 від 20 квітня 2015 року про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці її роботи (період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року), зокрема, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 4642 гривні 80 копійок, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4776 гривень 78 копійок, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади в сумі 6276 гривень 80 копійок, компенсації за невикористану відпустку в сумі 270 гривень 54 копійки, індексації в сумі 4191 гривня 02 копійки.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті сторони не з'явились, про місце, день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали письмові заяви, якими просили суд розглянути справу без їх участі (а.с.20-21,50).

В силу положень частини шостої статті 12 та частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тобто в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що при призначенні їй пенсії, відповідачем не було враховано усіх складових її заробітної плати. Але отримавши за останнім місцем своєї роботи довідку, яка підтверджує усі складові її заробітної плати, що не були враховані раніше, вона звернулась до відповідача з проханням здійснити їй перерахунок пенсії, з дати подання нею вказаної довідки, як документа, який підтверджує необхідність перерахунку її пенсії у бік збільшення. І оскільки відповідач, на її думку, неправомірно, відмовив їй у здійсненні такого перерахунку, вона просила визнати відмову у цьому протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплачувати їй пенсію, з урахуванням усіх складових її заробітної плати, у тому числі тих, що вказані у наданій нею відповідачу довідці.

Відповідач заперечував проти задоволення позову. Із посиланням на статтю 37 Закону України «Про державну службу», представник відповідача вказував на те, що діючі положення цієї норми не дозволяють здійснювати перерахунок пенсії виходячи з розміру 85% заробітної плати. По-друге, з огляду на положення статті 33 Закону України «Про державну службу» та пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», позивач не має право на перерахунок пенсії, оскільки вона призначається виходячи тільки із тих складових заробітної плати, які прямо передбачені зазначеними нормативно-правовими актами, а сам перерахунок проводиться з місяця прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця, але таке рішення у 2014 та 2015 році не приймалось. При цьому, представник відповідача звертав увагу суду на те, що по суті, позивач оскаржує рішення відповідача про призначення йому пенсії, що мало місце ще з 08 вересня 2010 року, а строк на оскарження такого рішення складає шість місяців, який позивач пропустив без поважних причин. Тому позов, слід залишити без розгляду.

Зважаючи на те, що позивач та відповідач доводили свої вимоги і заперечення тільки письмовими доказами, які є в матеріалах справи, без використання інших засобів доказування, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Восьмого вересня 2010 року, ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області із заявою при призначення їй пенсії по Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». При цьому до своєї заяви, вона додала довідки від 31 серпня 2010 року про складові її заробітної плати за період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року, які не враховували таких складових її заробітної плати, як-от: матеріальна допомога на оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади; компенсація за невикористану відпустку; індексація(а.с.9-10,28,33-34).

Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області, на підставі поданих ОСОБА_1 документів, призначило їй з 08 вересня 2010 року пенсію, на підставі статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто в порядку визначеному Законом України «Про державну службу», як державному службовцю. При цьому, виходячи із стажу її роботи, відсоток розрахунку призначеної їй пенсії від її заробітної плати склав 85%, але заробітна плата, з якої він рахувався, не включала в себе такі складові, як: матеріальна допомога на оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади; компенсація за невикористану відпустку; індексація(а.с.24-25,11-12).

Двадцять першого квітня 2015 року, ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області із заявою, якою просила здійснити перерахунок її пенсії, на тій підставі, що раніше визначений їй розмір пенсії не враховує усіх складових її заробітної плати, за період її роботи з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року, але довідка №253 від 20 квітня 2015 року, яку вона додає до заяви, підтверджує додаткові складові її заробітної плати, що дає їй право збільшити розмір її пенсії шляхом перерахунку (а.с.13-15).

Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області, в особі його начальника, відмовило їй у здійсненні перерахунку пенсії на тій підставі, що на момент призначення їй пенсії, довідки про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці її роботи, які вона надавала для призначення пенсії, не містили таких складових її заробітної плати, що вказані у довідці №253 від 20 квітня 2015 року; стаття 37 Закону України «Про державну службу» не передбачає можливості призначення пенсії у розмірі 85% від заробітної плати; а матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, компенсація за невикористану відпустку, а також індексація не являються складовими заробітної плати, і не передбачені постановою Кабінету Міністрів України №865 від 31 травня 2000 року, як такі, що включаються у заробіток для обчислення пенсії (а.с.11-12).

Вважаючи, що Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області неправомірно відмовило їй у здійсненні перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправною таку відмову та зобов'язання управління здійснити перерахунок і виплачувати їй пенсію, з урахуванням усіх складових її заробітної плати, з моменту її звернення (а.с.3-8).

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб'єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір, в межах якого позивач, вважає що відповідач своєю протиправною дією у вигляді відмови у здійсненні перерахунку пенсії, порушив його право на отримання соціального захисту у старості у вигляді права на отримання пенсії державного службовця, у належному розмірі. А тому, оспорює таку відмову.

Для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Положеннями частини 1 статті 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 96 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Так, одним із законів, що регулює відносини у сфері пенсійного забезпечення є Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки частина 7 статті 21 цього закону встановлює і встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Законом України «Про державну службу», зокрема статтею 37, було передбачено умови призначення пенсії державним службовцям, у тому числі порядок визначення відсотку заробітної плати, з якого обчислювався конкретний розмір пенсії для конкретної особи.

Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 з 08 вересня 2010 року, пенсія була призначена саме у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про державну службу», а розмір відсотка, для нарахування пенсії від суми її заробітної плати, відповідачем було визначено на рівні: 85% (а.с.11-12).

Однак судом встановлено, що на момент призначення позивачу пенсії, відповідач виходив з тих складових заробітної плати позивача, які були вказані у поданих позивачем документах, зокрема у довідках від 31 серпня 2008 року про складові заробітної плати останнього у період роботи з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року (а.с.24-25,33-34). При цьому, такі довідки були складені за діючими, на дату їх подання позивачем, формами затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України №19-11 від 30 жовтня 2008 року (яка згодом була визнана незаконною, постановою окружного адміністративного суду міста Києва при розгляді справи №4753/09Ї2670), і які не передбачали відображення у складі заробітної плати таких складових, як-от: матеріальна допомога на оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади; компенсація за невикористану відпустку; індексація (а.с.33-34).

Відповідно до положень частини другої статті 37 Закону України «Про державну службу» (які діяли на момент вирішення питання щодо призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначалась виходячи з тих сум їх заробітної плати, на які нараховувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

А формально, якщо виходити тільки з положень частини другої статті 33 Закону України «Про державну службу» (на що, власне, і вказував відповідач), заробітна плата державних службовців на той момент складалась з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Проте, за визначенням статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховувались: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески. А за визначенням статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включались всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справлялись страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Таким чином, з огляду на зміст останніх норм матеріального права, будь-які отримувані ОСОБА_1, у період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року виплати у складі заробітної плати, за умови, що з них були фактично нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повинні були враховуватись в її заробіток (дохід) для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входили вони до структури її заробітної плати чи ні.

До такого висновку суд дійшов через те, що норми вказаних законів (про пенсійне забезпечення та загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), якими таке правило встановлюється, є спеціальними по відношенню до норм закону України «Про державну службу», і тому саме вони мають пріоритет у застосуванні.

Саме такий правовий висновок, було зроблено і Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року, та аналогічні висновки у постановах від 14 і 28 травня 2013 року та 04 березня 2014 року.

І тому, аргумент відповідача про наявність положень статті 33 Закону України «Про державну службу», суд не розглядає як аргумент, що повинен вирішити справу на його користь.

Судом встановлено, що у період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року, позивач у складі свого заробітку, серед іншого, отримував такі доходи, як: матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 4642 гривні 80 копійок, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4776 гривень 78 копійок, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади в сумі 6276 гривень 80 копійок, компенсація за невикористану відпустку в сумі 270 гривень 54 копійки, індексація в сумі 4191 гривня 02 копійки. При цьому, усі вказані доходи не були враховані відповідачем, при визначенні ним розміру заробітної плати, з якої позивачу була нарахована пенсія з 08 вересня 2010 року, але з усіх цих доходів було нараховано та сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (а.с.14-15,11-12,24-25,33-34,36-38).

Тобто, на думку суду, позивач дійсно мала право на врахування всіх вказаних доходів у складі заробітку для обчислення їй належного розміру пенсії.

Проте відповідач, на момент призначення пенсії позивачу, не мав документів, які могли б підтвердити, що позивач у складі свого заробітку мав такі доходи, що вказані вище (а.с.23-46).

Однак, позивач і не оскаржує правомірність та правильність рішення відповідача про призначення йому пенсії з 08 вересня 2010 року, оскільки предметом його оскарження являються дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку вже призначеної пенсії, у бік її збільшення, на підставі поданої довідки, яка підтверджує наявність у позивача додаткових доходів у складі заробітної плати, які не були враховані відповідачем раніше, при призначенні пенсії (а.с.3-8).

Саме з наведених мотивів, суду видається очевидним, що позовні вимоги позивача не можуть бути залишені без розгляду, з тих підстав, з яких просив відповідач. При цьому суд враховує і те, що дізнавшись про відмову відповідача у здійсненні перерахунку своєї пенсії (а.с.11-12), позивач менше ніж за місяць подав позов до суду (а.с.3-8), що з огляду на положення статті 99 КАС України свідчить про дотримання позивачем строків звернення до суду.

Суд констатує, що положення частини 1 статті 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прямо передбачають можливість перерахунку пенсії на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. А Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прямо не забороняє здійснення перерахунку пенсії у таких випадках.

Тому тут, суд враховує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 стаття 8 Конституції України). «Одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм … . Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (абзаци 2 і 3 пункту 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року - справа про призначення судом більш м'якого покарання).

З огляду на це, навіть за прямої відсутності у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» положень щодо права пенсіонера на перерахунок, у бік збільшення, призначеної йому раніше пенсії на підставі документу, який підтверджує наявність у пенсіонера додаткових доходів у складі заробітної плати, які не були враховані раніше при призначенні пенсії, але виявлені пізніше, відмова у реалізації такого права була б явно не справедливою. Та свідчила б про безпідставне обмеження змісту права кожного громадянина України на отримання пенсії у належному розмірі, що гарантовано частиною 1 статті 46 Конституції України, у складі права на забезпечення у старості.

І саме тому, суд вважає, що відповідач, не на підставі Конституції України, тобто протиправно відмовив позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії за наявності довідки №253 від 20 квітня 2015 року, як документа, що підтверджує більший розмір заробітку позивача за період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року, ніж той розмір його заробітку, за цей же період, з якого була нарахована пенсія позивачу з 08 вересня 2010 року у розмірі 85%.

Заперечення відповідача в тій частині, що єдиною підставою для перерахунку пенсії, згідно пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», є рішення Кабінету Міністрів України про підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця, яке у 2014 та 2015 році не приймалось, суд відхиляє на підставі вказаних вище мотивів. А також через те, що підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі рішень КМУ, не являється виключною підставою для перерахунку пенсії у бік її збільшення, а є лише однією з багатьох, прямо передбачених законодавцем підстав для перерахунку пенсії у бік її збільшення.

Що стосується доводів відповідача про неможливість здійснення перерахунку пенсії у розмірі саме 85% від усіх складових заробітної плати позивача, то суд вважає їх помилковими у зв'язку із наступним.

Пенсія позивачу вже була призначена з 08 вересня 2010 року, і він не просить призначити йому нову, а лише просить здійснити її перерахунок, тому судження відповідача щодо необхідності застосування статті 37 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, являються неправильним тлумаченням принципу застосування закону у часі. А також не враховують положень статті 22 Конституції України, за якими при прийнятті нових законів та внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову відповідача у здійсненні позивачу перерахунку, слід задовольнити, а право позивача на отримання пенсії у належному розмірі слід визнати таким, що порушується відповідачем і тому - захистити.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

А із системного тлумачення положень частини 1 статті 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що при виникненні права на підвищення пенсії, її перерахунок проводиться з 1-го числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з 1-го числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з довідкою, яка підтверджує необхідність здійснення перерахунку пенсії - 21 квітня 2015 року, тобто після 15-го числа місяця, свого звернення.

Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії підлягають задоволенню частково, шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ((в розмірі 85% від суми усіх складових її заробітної плати, у тому числі з урахуванням тих складових, що вказані у довідці №253 від 20 квітня 2015 року про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці її роботи (з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року), зокрема, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 4642 гривні 80 копійок, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4776 гривень 78 копійок, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади в сумі 6276 гривень 80 копійок, компенсації за невикористану відпустку в сумі 270 гривень 54 копійки, індексації в сумі 4191 гривня 02 копійки)), але не з 21 квітня 2015 року, а з 01 травня 2015 року.

Що ж стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому пенсію в розмірі 85% від усіх складових заробітної плати, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Даючи офіційне тлумачення наведеної норми, Конституційний Суд України, у своєму рішенні (абзац перший пункту 2) від 25 грудня 1997 року у справі №9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначив, що частина 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, право кожного звернутись до суду гарантується з тією метою щоб кожна особа мала змогу захистити права чи свободи, якщо вони порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або вже мають місце ущемлення прав та свобод.

Тобто, суд не може захищати права чи свободи на майбутнє, оскільки суть судового захисту полягає у поновленні прав чи свобод, порушення яких має місце на час розгляду справи чи мало місце в минулому.

А тому вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виплачувати пенсію у певному розмірі на майбутнє, задоволенню не підлягають.

Отже, керуючись статтями 1-7,17-20,23,24,69-86,122-154,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області про визнання протиправною дії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області здійснити з 01 травня 2015 року перерахунок пенсії ОСОБА_1, в розмірі 85% від суми усіх складових її заробітної плати, у тому числі з урахуванням тих складових, що вказані у довідці №253 від 20 квітня 2015 року про складові заробітної плати за останні 24 календарні місяці її роботи (період з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2010 року), зокрема, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 4642 (чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4776 (чотири тисячі сімсот сімдесят шість) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок, грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади в сумі 6276 (шість тисяч двісті сімдесят шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, компенсації за невикористану відпустку в сумі 270 (двісті сімдесят) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки, індексації в сумі 4191 (чотири тисячі сто дев'яносто одна) гривня 02 (дві) копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко