Справа № 22667/10
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2010 р.

справа № 2а-1306/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Панченко О.М. Туркіної Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу

Кіровоградського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду

від 29.06.2010 року у справі № 2а-1306/10/1170

за позовом

Кіровоградського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів

до

стягнення адміністративно –господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010р. відкрито провадження в адміністративній справі №1306101170 за вищезазначеною позовною заявою та справа була призначено до судового розгляду а.с.2

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.06.2010 року у справі №2а-1306101170 в задоволенні позову відмовлено а.с.57-58.

Постанова мотивована безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позивачем вимог, відсутністю вини відповідача в незабезпеченні нормативу працевлаштування інвалідів в 2009 році як однієї з обов'язкових умов відповідальності.

Не погодившись з постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, позивач подав апеляційну скаргу а.с.62-64, в якій, посилаючись на необґрунтованість висновків суду щодо виконання відповідачем усіх належних заходів по виконанню нормативу з працевлаштування інвалідів, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов. Позивач посилається на те, що згідно зі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце є основним.

Сторони по справі, кожен окремо, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, про що свідчать поштові зворотні повідомлення, в судове засіданні не з»явились та не надали свідчень про причини своєї неявки. Від сторін по справі на адресу суду клопотань про розгляд справи за їх участю, також, не надходило.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідачем було подано до Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, копія якого знаходиться в матеріалах справи а.с.8.

Як вбачається з наданої суду ксерокопії звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві відповідача у 2009 році склала 8 осіб. Відповідно до нормативу, передбаченого ст. 19 Закону №875-ХІІ, у відповідача мали бути працевлаштовані інваліди у кількості 1 особи. Однак, обставини справи свідчать, що середньооблікова чисельність інвалідів на підприємстві у 2009 році дорівнює 0.

Вказаний факт визнаний позивачем як невиконання нормативу, що й стало підставою для нарахування відповідачу адміністративно –господарських санкції в сумі 4306,25 грн., а через їх несвоєчасну сплату –6,45 грн. пені за період прострочення з 16.04.2010 по 20.04.2010 .

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем вимог законодавства щодо працевлаштування інвалідів, тобто вчинення правопорушення у сфері господарської діяльності та обґрунтованість розрахунку адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем. Загальні принципи застосування відповідальності за такі правопорушення визначені у Господарському кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно діючого законодавства України, органами, що сприяють працевлаштуванню інвалідів, є державна служба зайнятості, управління праці та соціального захисту населення.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем звіти форми 3-ПН до органу працевлаштування про наявність вакансії –вулканізаторщика протягом 2009 року не направлялися.

Отже, ні центр зайнятості, ні інші органи, на які законом покладено обов’язок працевлаштування інвалідів, не мали можливості сприяти відповідачу по справі у працевлаштуванні інвалідів, оскільки не мали протягом 2009 року належної та своєчасної інформації щодо наявності у останнього відповідних вакансій для такої категорії громадян. Таким чином, фактично місце для працевлаштування особи з обмеженими фізичними можливостями на підприємстві створено не було.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем вчинено правопорушення, а саме не здійснено працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. Відповідач не надав суду ніяких доводів, які б свідчили про те, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо недопущення господарського правопорушення.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято без врахування норм ч.2 ст.218 ГК України та внаслідок неповного з’ясування обставин справи, що є підставою для його скасування.

Приймаючи рішення по суті пред»явлених позовних вимог стосовно застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, колегія суддів керується положеннями ч.4 ст.20 Закону, відповідно до яких, адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Матеріали справи свідчать, що названі санкції підприємством не сплачено.

Таким чином, позивачем обґрунтовано та у належному розмірі пред’явлено вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у сумі 4306,25 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача по справі на користь Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі –6,45грн., колегія суддів вважає за необхідне в цій частині позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки. Отже облікова ставка Національного банку України, з якої розраховується пеня, може бути визначена тільки на момент сплати (перерахування) підприємством коштів, в чому числі за рішенням суду.

Оскільки на момент подання позову сплата адміністративно-господарських санкцій підприємством здійснена не була, розрахунок пені, заявлений до стягнення, є необґрунтованим, а вимога щодо стягнення суми 6,45 грн. є такою, що не відповідає нормам ч. 4 ст. 20 Закону №875-ХІІ, у зв’язку з чим не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково, постанову господарського суду Кіровоградської області від 29 червня 2010 р. скасувати, позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 червня 2010 року у справі №2а-1306101170 - скасувати.

Позов задовольнити - частково.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення її в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Л.П. Туркіна