Справа № 826/9300/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2015 року № 826/9300/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Державної фінансової інспекції України,

2. Державної фінансової інспекції в Одеській області,

третя особа Король Валентина Вікторівна

про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної фінансової інспекції України (далі по тексту - відповідач 1), державної фінансової інспекції в Одеській області (далі по тексту - відповідач 2) про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ від 25.06.2014 №490-0 про його звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) є незаконним, оскільки домовленості між позивачем та відповідачем про нову дату звільнення не було.

Просив суд :

- визнати незаконним та скасувати наказ державної фінансової інспекції України від 25.06.2014 №490-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін;

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області з 25.06.2014 та стягнути з державної фінансової інспекції в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.06.2014 по день поновлення на посаді.

У судовому засіданні 16.07.2014 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, на підставі частини першої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідачів - заступника начальника Держфінінспекції в Одеській області Король Валентину Вікторівну (далі по тексту - третя особа).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2014 позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2014 та прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: зобов'язано державну фінансову інспекцію України внести зміни до наказу від 25.05. 2014 року № 490-0, зазначивши датою звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області перший день виходу на роботу після закінчення відрядження, встановленого наказом від 24.06.2014 року № 124-к. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015 (справа № К/800/59172/14) касаційну скаргу представника позивача задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд для суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2015 прийнято справу до свого провадження та призначено справу до попереднього судового розгляду на 15.04.2015.

Позивач в судовому засіданні 15.05.2015 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 у попередньому судовому засіданні 15.04.2015 заперечував проти позову, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В судове засідання 15.05.2015 відповідач 1 явку уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, суду надав письмові пояснення щодо позову, де вказав, що позивача було правомірно звільнено з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області на підставі його заяви позивача від 04.06.2014 відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника в судове засідання 15.05.2015 не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, будь-яких письмових пояснень чи заперечень суду не надав.

Третя особа в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлена.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття третьої особи у судове засідання, в судовому засіданні 15.05.2015 суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної фінансової інспекції України, остання посада - перший заступник начальника державної фінансової інспекції в Одеській області.

25.06.2014 державною фінансовою інспекцією України прийнято наказ №490-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за погодженням з Міністром фінансів України з 25.06.2014.

Позивач, вважаючи зазначений наказ відповідача незаконним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 N 3723-XII (далі по тексту - Закон N 3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно приписів частини першої статті 30 зазначеного Закону N 3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін).

Згідно з пунктом 16 статті 10 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року N 499/2011, голова Держфінінспекції України призначає на посади та звільняє з посад за погодженням із Міністром керівників і заступників керівників структурних підрозділів апарату Держфінінспекції України, призначає на посади та звільняє з посад інших державних службовців і працівників апарату Держфінінспекції України.

Судом встановлено, що 04.06.2014 ОСОБА_1 подано заяву на ім'я голови державної фінансової інспекції України Гордієнка М.Г. про звільнення його з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області за угодою сторін з 10.06. 2014.

На вказану заяву позивача 05.06.2014 начальником управління персоналу державної фінансової інспекції України Коворотною О.М. накладено резолюцію «Пропоную звільнити після призначення керівника Держфінінспекції в Одеській області та отримання погодження Міністерства фінансів України на звільнення», а головою державної фінансової інспекції України Гордієнком М.Г. накладено резолюцію «підготувати необхідні документи».

06.06.2014 року головою державної фінансової інспекції України направлено лист на адресу Міністра фінансів України, в якому висловлено прохання погодити звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади. Даний лист 12.06.2014 отримано Міністерством фінансів України та Міністром погоджено звільнення позивача.

Відповідач у своїх письмових запереченнях наголошував на існуванні виробничої необхідності, у зв'язку з чим і було прийнято рішення про відстрочення дати звільнення ОСОБА_1 з посади на термін призначення керівника Держфінінспекції в Одеській області.

Так, 12.06.2014 наказом №445-0 ОСОБА_5 звільнено з посади начальника Державної фінансової інспекції в Одеській області за погодженням з Міністром фінансів України.

Відповідно до наказу №209 від 28.11.2013 «Про розподіл обов'язків між начальником та першим заступником начальника Держфінінспекції в Одеській області» у разі тимчасової відсутності начальника Держфінінспекції в Одеській області у зв'язку з відпусткою, хворобою або перебуванням у відрядженні, його обов'язки виконує перший заступник начальника інспекції відповідно до наказу Держфінінспекції України.

Наказом Державної фінансової інспекції України від 13.06.2014 №449-0 у зв'язку зі звільненням начальника державної фінансової інспекції в Одеській області із займаної посади, на ОСОБА_1 покладено виконання обов'язків начальника державної фінансової інспекції в Одеській області до заміщення зазначеної посади постійним працівником.

18 червня 2014 року Державною фінансовою інспекцією України прийнято наказ №467-0 про призначення ОСОБА_6 на посаду начальника державної фінансової інспекції в Одеській області.

Наказом Державної фінансової інспекції в Одеській області від 24 червня 2014 року №124-10 ОСОБА_1 відряджено до міста Києва на 3 календарні дні з 24 по 26.06.2014 для вирішення службових питань.

25.06.2014 державною фінансовою інспекцією України прийнято наказ №126-к про зупинення відрядження ОСОБА_1 та наказ №490-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної фінансової інспекції в Одеській області за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за погодженням з Міністром фінансів України з 25.06.2014.

Так, статтею 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу закоінв про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 Кодексу законів про працю України).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення ж дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів по працю України.

Відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати про наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення, також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про пацю України (за угодою сторін).

Отже, згідно поданої 04.06 2014 заяви, ОСОБА_1 просив звільнити його з займаної посади за угодою сторін саме з 10.06.2014.

Як зазначалось судом вище, з резолюцій начальника управління персоналу Державної фінансової інспекції України Коворотної О.М. та голови державної фінансової інспекції України Гордієнка М.Г., накладених на зазначену заяву позивача, вбачається, що звільнення повинно було відбутися після призначення керівника Держфінінспекції в Одеській області та отримання погодження Міністерства фінансів України на звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що начальником управління персоналу Держфінінспекції України Коворотною О.М. були підготовані: доповідна записка на ім'я голови Держфінінспекції України від 06.06.2014 з пропозицією виважено прийняти рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_1; лист до Міністерства фінансів України від 06.06.2014 №09-15/633 про погодження звільнення ОСОБА_1, а також інформаційний лист Держфінінспекції України від 06.06.2014 №09-18/635 позивачу про обов'язковість дотримання передбаченої законодавством України процедури погодження його звільнення з посади першого заступника Держфінінспекції в Одеській області.

Втім, відповідачами - суб'єктами владних повноважень, не надано суду доказів отримання позивачем зазначеного вище листа від 06.06.2014 №09-18/635, зокрема, наявності його особистого підпису про ознайомлення, повідомлення про вручення поштового відправлення тощо. Крім того, позивач як в судовому засіданні, так і в письмовій заяві наполягав, що вказаного листа він не отримував та з його змістом ознайомлений не був.

Суду не доведено, що позивач був повідомлений про те, що його звільнення з посади першого заступника начальника Державної фінансової інспекції в Одеській області за угодою сторін відповідно до заяви від 04.06.2014 погоджено керівництвом, тобто до його відома не доведений зміст резолюцій, накладених на його заяву, а також, чи досягли сторони угоди про його звільнення з іншої дати ніж та, що зазначена у його заяві від 04.06. 2014.

Слід зазначити, що суд критично ставиться до доводів відповідача, що звільнення позивача було відстрочено з 10.06.2014 на 25.06.2014 у зв'язку з існуванням виробничої необхідності на термін призначення керівника Держфінінспекції в Одеській області, оскільки попереднього керівника Держфінінспекції в Одеській області ОСОБА_5 було звільнено 12.06.2014, тобто пізніше дати звільнення, яку вказував у своїй заяві позивач.

Проаналізувавши зазначене вище, суд вважає, що відповідачами безпідставно звільнено ОСОБА_1 з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з 25.06.2014 за угодою сторін, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження досягнення усіма сторонами взаємної згоди щодо звільнення ОСОБА_1 з іншої ніж 10.06.2014 дати, ніж він вказував у відповідній заяві про звільнення від 04.06.2014.

Суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Таким чином, суд доходить висновку, що наказ від 25.06.2014 №490-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін, з урахуванням приписів пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Норми статті 235 Кодексу законів про працю України є нормами прямої дії, які зобов'язують орган, що розглядає трудовий спір, поновити незаконно звільненого працівника саме на попередню роботу, без урахування можливого призначення на посаду іншої особи.

Отже, ОСОБА_1 слід поновити на посаді першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області саме з 26.06.2014, тобто наступного дня за днем звільнення, який у розумінні норм трудового законодавства вважається робочим, а не як просить у позовних вимогах позивач (з 25.06.2014).

Також, згідно частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02. 1995 за №100 (в редакції на час виникнення спірних відносин) та листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 N 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», від 09.09.2014 за N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» позивачу належить до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.06.2014 по день поновлення на посаді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ державної фінансової інспекції України від 25 червня 2014 року №490-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника державної фінансової інспекції в Одеській області з 26 червня 2014 року.

4. Стягнути з державної фінансової інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 червня 2015 року по день поновлення на посаді.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Постанова суду підлягає негайному виконанню у частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головучий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко