Справа № 12748/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2010 р. справа № 2а-47/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року по справі № 2а-47/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради про стягнення боргу з виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року позивач звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача в проведенні перерахунку призначеної їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і стягнути з відповідача на її користь 5563 грн 06 коп, також призначити їй, відповідно до ст.. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з серпня 2009 року в розмірі прожиткового мінімуму для працюючих осіб, щомісячно, з послідуючим його підвищенням до закінчення строку, встановленого законом виплат.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила с постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року скасувати.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків обставинам справи.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Щодо вимог позивача про доплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, колегія суддів приходить до наступного. Відповідно до положень п. 23 пп. 7 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»статтею 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»визначено, що дана допомога виплачується і застрахованим особам, а стаття 15 була викладена в наступній редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, за середньомісячним сукупним доходом сімї з розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 130 гривень.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 23 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік»не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі по 130 гривень щомісячно з січня 2008 року.

Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо вимог позивача про доплату за 2009 рік, колегія суддів приходить до наступного. Вказана допомога з січня 2009 року була нарахована та сплачена в порядку та у розмірі, передбаченому діючим законодавством України, оскільки відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. На дійсний час є чинним порядок призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Відповідно до пункту 22 зазначеного Порядку відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Норми статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" на час розгляду справ є чинними, визнані неконституційними не були.

Тому суд першої інстанції також правомірно відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне залишити постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року без змін.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.207 КАС України колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року по справі № 2а-47/10 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року по справі № 2а-47/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: С.А. Уханенко