Справа № 803/383/15-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 876/4846/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом Любомльського міжрайонного прокурора до Головного управління Держземагенства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування наказів,-

в с т а н о в и в :

Любомльський міжрайонний прокурор звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування наказів від 14.07.2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15.07.2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ, якими надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року провадження у справі закрито, оскільки даний спір необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Волинської області подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, так як дана категорія справ підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокурор -Цинайко Н.І. в судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами існує приватно- правовий спір, який виник із земельних відносин, зокрема, з приводу надання Головним управлінняи Держземагенства у Волинській області третій особі - ОСОБА_1 дозволів на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, і Головне управління Держземагенства у Волинській області при виданні таких наказів діяло не як суб'єкт владних повноважень, а тому таку необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 травня 2014 року з додатками Головне управління Держземагенства у Волинській області видало накази від 14 липня 2014 року № 3-200/15-14-СГ, від 15 липня 2014 року № № 3-205/15-14-СГ, 3-206/15-14-СГ, 3-207/15-14-СГ, 3-208/15-14-СГ, якими ОСОБА_1 надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є правомірність прийняття рішень (наказів) Головним управління Держземагенства у Волинській області в межах його компетенції.

Суд першої інстанції в мотивах оскаржуваного судового рішення покликається на те, що відповідач є суб'єктом земельних правовідносин, від імені держави як власника землі розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності і має такий самий правовий статус, що і інші учасники цих відносин.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Ч.2 ст.4 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (ст.17 КАС України).

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року з аналізу норм ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ч.1 ст.116 ЗК України вбачається, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно - правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

За приписами ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, гл.30 ЦК України, ст.148 ГК України власниками землі є держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади.

Конституційний Суд України в Рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рн/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.п."а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Абз.є-1 п.1 ст.15-1 ЗК України передбачає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом,

Відповідно до п. 4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, згідно з п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним, органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Відповідно до п. 7 вказаного Положення Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

Як вбачається з поданої позовної заяви, предметом розгляду даної справи є оскарження наказів Головного управління Держземагенства у Волинській області, якими ОСОБА_1 надано дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в оренду для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 87,25 га, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, які, як встановлено в судовому засіданні, не реалізовані і є проміжною ланкою у процедурі прийняття рішення відповідним органом державної виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування.

Тому колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відповідач виступає як суб'єкт владних повноважень, реалізовуючи в односторонньому порядку дозвільну функцію.

З урахуванням викладеного, виходячи з предмету спірних правовідносин, їх характеру та правового статусу учасників, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача в спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.3 КАС України, а тому наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю у переданому на вирішення суду спорі ознак справи адміністративної юрисдикції немає.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір є публічно-правовим та виник в результаті реалізації органом державної влади владно- управлінських функцій у сфері управління та розпоряджання державним майном, а тому повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області задовольнити, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року про закриття провадження у справі № 803/383/15-a - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 08 червня 2015 року.