Справа № 22897/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2011 р. справа № 2а-1951/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Пасічник Т.В.

за участі представників сторін:

представника позивача : ОСОБА_1 довіреність від 03.09.2010 року

представника позивача ОСОБА_2 довіреність від 26.09.2011 року

представника відповідача ОСОБА_3 довіреність від 03.11.2011 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьюче ЛТД»на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2009 року у адміністративній справі № 2а-1951/09/0870 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьюче ЛТД»до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2009 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив скасувати повністю правові акти індивідуальної дії податкові повідомлення-рішення, що були винесені податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя: № /0 від 31.10.2008 року з податку на додану вартість у розмірі 284 448 грн. та №/0 від 31.10.2008 року з податку на прибуток у розмірі 51 182,0 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2009 року (суддя Каракуша С.М.) у задоволені позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що позивачем невірно відображено різницю між балансовою вартістю запасів на кінець звітного періоду (на звітні дати за перевіряє мий період) та між балансовою вартістю на початок звітного періоду (на звітні дати за перевіряє мий період), в результаті чого занижено суму валових доходів на 81 416 грн. Вказав на те, що позивач повинен був подати Декларацію або уточнений розрахунок за 2006 рік, однак цього зроблено не було. Щодо не включення до складу валових доходів суму кредиторської заборгованості після закінчення строку її позовної давності та не зменшення валових витрат на суму вартості одержаних товарно - матеріальних цінностей, результатів робіт (послуг) витрати на придбання яких фактично не понесені, суд першої інстанції зазначив на наступне, оскільки платником не здійснено компенсацію вартості товарів, які він отримав, то підстав для віднесення вартості цих товарів до валових витрат немає, оскільки їх вартість не відповідає визначенню валових витрат, наведених у п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Відносно отримання позивачем винагороди, тобто при досягненні плану закупок продажу не менше ніж 25 відсотків, суд першої інстанції зазначив, що здійснюючи продаж товару на вигідних умовах діяльності та з метою просування товару на ринку товарів, позивач отримував додаткову оплату, не обумовлену первинним договором, у звязку з чим підприємством порушені вимоги п.4.1 ст.4, п.п. 6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.3.1, п.7.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Щодо правовірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Нікас 99»суд першої інстанції вказав на те, що контрагент позивача ТОВ «Нікас -99»не знаходиться за юридичною адресою, не надавало податкову звітність за грудень 2007, січень 2008 року, лютий 2008 року, а сума податкових зобовязань по податку на додану вартість за березень, квітень, травень та червень 2008 року менше, ніж сума податку на додану вартість, що була віднесена підприємством ТОВ «Фьюче ЛТД»до складу податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просили скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 2а-1951/09/0870 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказали на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що стало причиною порушення норм матеріального права та призвело до неправильного вирішення справи. Також зазначили, що при встановленні завищення податкових зобовязань контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях. Вказали також, що оскільки підприємство одержало товари на підставі компенсаційних угод для використання в господарській діяльності, то включення вартості цього товару до складу валових витрат в податковому періоді коли був отриманий товар, є правомірним. За недоведеності факту спливу строку позовної давності зменшення валових витрат на суму кредиторської заборгованості Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»не передбачається. Щодо отримання винагороди за договором з ТОВ з іноземними інвестиціями «Хенкель Баутехнік (Україна)»зазначили, що за умовами договору не зазначається про взяті на себе з боку покупця зобовязання надати послуги, які будуть споживатися в процесі вчинення певних дій. Винагорода виплачується за належне виконання покупцем зобовязань по договору купівлі-продажу. Винагорода (бонус), яка виплачується постачальником товару постійному покупцю, не відповідає визначенню поставки послуг, що наведено в п.1.4 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»і відповідно не є обєктом оподаткування податком на додану вартість. По взаємовідносинам з ТОВ «Нікас -99»вказали на те, що віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ відбувалося у відповідності з вимогами законодавства на підставі податкових накладних, що були отримані позивачем від контрагента по договору. Суд першої інстанції не прийняв до уваги копії уточнюючих розрахунків та декларації ТОВ «Нікас-99», що були надані до податкової інспекції та свідчать про декларування податкових зобовязань контрагентом в повному обсязі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2009 року у справі № 2а-1951/09/0870 без змін.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вказав на те, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали та обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, уповноваженими особами податкового органу на підставі направлення від 01.09.2008 року № 178 проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фьюче ЛТД»вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 року по 30.06.2008 року.

За результатами зазначеної перевірки податковим органом складено акт № 157/23-5/22119167 від 17.10.2008 року .

За висновками акту перевірки податковим органом серед іншого встановлено наступні порушення:

- п.п.4.1.6, п.4.1 ст.4, п.5.1, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 року № 334-ВР, в редакції від 22.05.1997 року зі змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на прибуток у розмірі 35 740,00 грн., у тому числі за півріччя 2007 року на суму 10 263грн,; за 3 квартали 2007 року на суму 15 386 грн.; за 2007 рік на суму 28 646 грн.; за півріччя 2008 року на суму 7 094 грн.;

- п.4.1,ст..4 пп. 6.1.1, п.6.1,ст..6, п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3 , п.п. 7.4.1 п.п.7.4.5 п.7.4, п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168-97/ВР (зі змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість за квітень, липень, жовтень 2006 року, січень, грудень 2007 року, січень, лютий, березень, за травень, червень 2008 року на загальну суму 505 500 грн., у тому числі: квітень 2006 року на суму 5 232 грн., липень 2006 року на суму 12 069 грн.; за жовтень 2006 року на суму 18 812 грн., січень 2007 року на суму 19 542 грн., за грудень 2007 року на суму 301 914 грн., за січень 2008 на суму 12 431 грн., за лютий 2008 року на суму 1 523 грн., за березень 2008 року на суму 91 138 грн., за травень 2008 року на суму 23 954 грн., за червень 2008 на суму 18 885 грн.

На підставі зазначених висновків акту перевірки керівником податкового органу було винесено податкове повідомлення рішення від 31 жовтня 2008 року за № 000172305/0, яким визначено суму податкового зобовязання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на прибуток 51 182,00 грн. з яких 35 740 грн. за основним платежем та 15 442 грн. штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2008 року за № /0 з визначенням суми податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 284 448 грн., з яких за основним платежем 189 632 грн. та 94 816 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Скасування зазначених податкових повідомлень рішень є предметом даного спору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, винесені за наслідками перевірки винесені згідно із діючим законодавством, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Щодо невірного відображення позивачем різниці між балансовою вартістю запасів на кінець звітного періоду (на звітні дати за перевіряємий період) та між балансовою вартістю запасів на початок звітного періоду ( на звітні дати за перевіряє мий період ), в результаті чого занижено суму валових доходу на суму 81416 грн. колегія суддів зазначає на наступне.

В результаті проведеної перевірки уповноваженими особами податкового органу встановлено заниження валових доходів за 2007 рік на суму 53 039 грн., оскільки за даними бухгалтерського обліку підприємства вартість запасів на початок звітного періоду 2007 року 106 90471 грн. на кінець 132 46138 грн., приріст балансової вартості запасів 255 5667,0 . Відповідно до декларації з податку на прибуток за 2007 рік: вартість запасів на початок звітного періоду 2007 року 108 43510,0 грн., на кінець 133 46138,0 грн. приріст балансової вартості запасів 222 2253 грн., приріст складає 1712346,0.

Відповідно до вимог п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у звітному періоді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем невірно відображено різницю між балансовою вартістю запасів на кінець звітного періоду (на звітні дати за перевіряє мий період) та між балансовою вартістю запасів на початок звітного періоду (на звітні дати за перевіряє мий період), в результаті чого занижено суму валових доходу.

Посилання апеляційної скарги на те, що неврахування помилок платника податків, які призвели до завищення податкових зобовязань є порушенням п.п. 4.2.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів не приймає, оскільки податковий орган під час проведення перевірки був позбавлений можливості прийняти до уваги дані, які свідчать про завищення податкових зобовязань в декларації з податку на прибуток за 2006 рік. Так, документальна перевірка ТОВ «Фьюче ЛТД»проводилась за період з 01.04.2006 року по 30.06.2008 року, відповідно відповідач був позбавлений можливості самостійно виправити завищення податку на прибуток в 2006 році.

Щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № /0 від 31.10.2008 року в частині нарахування податку на прибуток в сумі 24 105 грн., з яких за основним платежем 15 386 грн. та штрафні санкції 7 693 грн., у звязку з тим, що позивачем не включено до складу валового доходу суму кредиторської заборгованості після закінчення строку позовної давності, в результаті чого занижено суму валового доходу у розмірі 33 570 грн.

В ході перевірки уповноваженими особами податкового органу встановлено, що позивачем не включено до складу валових доходів суму кредиторської заборгованості після закінчення строку її позовної давності та не зменшено валові витрати на суму вартості одержаних товарно-матеріальних цінностей, результатів робіт (послуг) витрати на придбання яких фактично не понесені. Станом на 30.06.2008 року на балансі підприємства рахується кредиторська заборгованість по постачальниках у розмірі 33 569,80 грн., термін давності по яких сплинув.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в скасуванні податкового повідомлення рішення, щодо цієї частині порушення, оскільки в ході проведення перевірки податковим органом не досліджувались первинні документи, а саме договори щодо наявності заборгованості. Строк позовної давності розраховувався з дати оприбуткування товарів, однак відповідно до Цивільного кодексу України заборгованість виникає у встановлений сторонами строк або з моменту предявлення вимоги про проведення розрахунку, згідно ст. 530 Цивільного Кодексу України. За таких обставин колегія суддів вважає передчасними висновки податкового органу про те, що отриманий товар набув статусу безповоротної фінансової допомоги.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що у позивача не було підстав для завищення валових доходів у розмірі 33 570 грн. у перевіряємому звітному періоді.

Щодо нарахування податкового зобовязання з податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій по договору з ТОВ з іноземними інвестиціями «Хенкель Баутехнік (Україна)»колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині зважаючи на наступне.

В ході перевірки уповноваженими особами податкового органу на первинних документів встановлено, що позивачем укладено договір № 50/01 від 22.12.2005 року на систематичне постачання та передачу у власність товару. За умовами зазначеного договору покупець за результатами кварталу отримує грошову винагороду у розмірі 5 відсотків від суми оплати, що надійшла від покупця протягом попереднього кварталу. Додатком № 3 до договору постачання товару від 22.12.2005 року передбачено, що постачальник для досягнення мети найкращої на ринку України сплачує винагороду ТОВ «Фьюче ЛТД». Отже, на думку податкового органу здійснюючи продаж товару на вигідних умовах діяльності та з метою просування товару на ринку товарів, отримує додаткову оплату, не обумовлену первинним договором. Вважають, що отримана винагорода за виконання послуг підпадає під визначення поставки послуг і як наслідок є обєктом оподаткування податком на додану вартість. З такою думкою податкового органу погодився також суд першої інстанції, вказавши, що позивачем порушені вимоги п.4.1 ст.4, п.п. 6.1.1 п.6.1 ст.6, п.п. 7.3.1 п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № НОМЕР_1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, - ТОВ «Фьюче ЛТД»занижено податок на додану вартість за період квітень, липень, жовтень 2006 року, січень 2007 року на загальну суму 55 655 грн.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в умовах договору № 50/01 від 22.12.2005 року укладеного між позивачем та ТОВ з іноземними інвестиціями «Хенкель Баутехнік (Україна)»не зазначено про взяті зобовязання з боку покупця надати послуги, які будуть споживатися в процесі вчинених дій. Винагорода ж виплачується за належне виконання покупцем зобовязань по договору купівлі-продажу.

Окрім того, згідно податкового розяснення від 18.08.2008 року за № 7925/6/16-1515-04, яке відповідно до п.п. 4.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, має пріоритет над податковими розясненнями, виданими іншими контролюючими органами та не може бути притягнутим до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до наданого йому податкового розяснення,- подібні винагороди (бонуси) не є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що у контролюючого органу не було підстав для донарахування по зазначеним взаємовідносинам податку на додану вартість та штрафних (фінансових санкцій) за період квітень, липень, жовтень 2006 року та січень 2007 року.

Щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № /0 від 31.10.2008 року з податку на додану вартість в частині донарахування податку на додану вартість 133 977 грн. та штрафної санкції 66 989 грн. по взаємовідносинам з контрагентом позивача ТОВ «Нікас-99»колегія суддів зазначає на наступне.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що відповідно до бази даних у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя стан платника (ТОВ «Нікас-99») - 9 місцезнаходження не встановлено. Відповідно складено акт про незнаходження за юридичною адресою № 590 від 30.07.2008 року. Також податковим органом встановлено, що за період грудень 2007 року, січень 2008 року, лютий 2008 року ТОВ «Нікас -99»не надавало податкову звітність з податку на додану вартість, а сума податкових зобовязань задекларована контрагентом позивача за березень, квітень, травень та червень 2008 року менша, ніж сума ПДВ, що була віднесена позивачем до складу податкового кредиту за відповідні звітні періоди. На підставі викладено податковий орган з яким погодився суд першої інстанції дійшов до висновку про неправомірність формування податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Нікас -99».

Судова колегія не погоджується з такими висновками податкового органу на зазначає на наступне.

Приймаючи рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідно до пп.7.2.6 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставою для нарахування податкового кредиту є наявність податкової накладної.

Податкові накладні, оформлені належним чином, відповідно до пп. 7.2.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165 були отримані позивачем від контрагента ТОВ «Нікас -99»та на підставі них правомірно був сформований податковий кредит.

Відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право на податковий кредит не може бути поставлено у залежність від виконання податкової дисципліни третіми особами. Аналізуючи зазначений Закон судова колегія приходить до висновку, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання податкових зобовязань своїм контрагентом.

Окрім того. суд першої інстанції не прийняв до уваги копії уточнюючих розрахунків та декларації ТОВ «Нікас 99», а саме податкова накладна за травень 2008 року, квітень 2008 року, лютий 2008 року, січень 2008 року, березень 2008 року січень 2008 року,березень 2008 року, березень 2008 року (а.с. 236-254, том 1; а.с.1-71 том 2), що були надані до суду першої інстанції та свідчать про декларування в повному обсязі податкових зобовязань, що виникли по взаємовідносинах з позивачем.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Фьюче ЛТД»необхідно задовольнити частково: постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2009 року скасувати, позовні вимоги задовольнити частково: скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 31.10.2008 року з податку на додану вартість у розмірі 284 448, 0 грн., податкове повідомлення-рішення № 5/0 від 31.10.2008 року з податку на прибуток скасувати частково, в частині нарахування 24 105 грн., з яких 15 386 грн. за основним платежем та 8 719 штрафних (фінансових) санкцій.

Керуючись ст.ст. 160, 195,196, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фьюче ЛТД»задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2009 року у справі № 2а-1951/09/0870 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 31.10.2008 року з податку на додану вартість у розмірі 284 448,00 грн., скасувати частково податкове повідомлення рішення № /0 від 31.10.2008 року з податку на прибуток підприємства в частині нарахування 24 105 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01.02.2012 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко