Справа № 643/2608/15-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. Справа № 643/2608/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

24 лютого 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, яким з урахуванням уточнень до адміністративного позову (а.с. 25-26) просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - УПФУ) про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років;

- зобов'язати УПФУ призначити їй з 19 грудня 2015 року пенсію за вислугу років з урахуванням стажу старшої піонервожатої за період з 01.01.1992 року по 31.08.1995 року.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволено. Так, судовим рішенням:

- визнано протиправним дії ті скасовано рішення УПФУ про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1;

- зобов'язано УПФУ призначити ОСОБА_1 з 19 грудня 2014 року пенсію за вислугу років з урахуванням стажу старшої піонервожатої за період з 01.01.1992 року по 31.08.1995 року

- вирішено стягнути з УПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі УПФУ просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як працівник освіти, 19 грудня 2014 року звернулася до УПФУ з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Згідно протоколу УПФУ по розгляду спірних питань від 06.02.2015 року (а.с. 12) позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 «Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відмова пенсійного органу мотивована тим, що у позивача недостатньо необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно наданих документів спеціальний стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 7 місяців 25 днів (необхідний стаж 25 років). Період роботи позивача з 01.01.1992 року по 31.08.1995 року на посаді старшої піонервожатої до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років неможливо, оскільки згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909, посада піонервожатої не передбачена. Робота піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугою років тільки до 01 січня 1992 року.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 19 грудня 2014 року пенсію за вислугу років з урахуванням стажу старшої піонервожатої за період з 01.01.1992 року по 31.08.1995 року, колегія суддів зазначає наступне.

Питання призначення пенсії за вислугою років працівникам освіти врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому згідно з ч.2 ст.7 цього закону, пенсії за вислугою років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.09.2002, затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з даним Переліком, користуються правом на призначення пенсії за вислугу років особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, навчальних сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Так, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 не передбачає посади старшої піонервожатої. Проте, згідно з приміткою 3 до зазначеного Переліку робота на посаді старшої піонервожатої до 01.01.1992 року зараховується до стажу для призначення пенсії.

Це пов'язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29.03.1991 року № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991 року введена посада педагога-організатора. З того часу в жодному нормативному акті нема посади старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.

При цьому, у листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011 року за № 10/2-724 стверджується про ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого вожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

До спеціального стажу зараховується час роботи на посадах у відповідних закладах і установах, віднесених до Переліку за умови, що ця робота є основною.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 25.08.1989 року до 01.09.1995 року працювала старшою піонервожатою допоміжної школи-інтернату № 3 Московського району м. Харкова, що підтверджується копією її трудової книги (а.с. 8-9), довідкою Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради від 30 січня 2015 року № 165/10-03/15 (а.с. 15) та не заперечується УПФУ (а.с. 12).

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 року, № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (на далі - Інструкція № 58), записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

З огляду на те, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників підприємств та установ, несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

Отже, робота позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугою років підтверджується записами у її трудовій книжці (а.с. 8-9).

Колегія суддів зазначає, що довідкою Управління освіти адміністрації Московського району Харківської міської ради від 30 січня 2015 року № 165/10-03/15 (а.с. 15) підтверджено, що з 1991 року штатним розписом шкіл посади старшої піонервожатої не передбачено, а працівники, які її займали були переведені на посаду педагога-організатора відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» та листа Міністерства народної освіти УРСР від 03.01.1991 року № 1/9-3 із заесенням відповідного наказу у трудову книжку. Цього запису в 1991 році у трудову книжку ОСОБА_1 зроблено не було. Тому слід вважати, що ОСОБА_1 з 01.09.1991 року по 01.09.1995 року працювала педагогом-організатором допоміжної школи інтернату № 3 Московського району м. Харкова.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 19 грудня 2014 року пенсію за вислугу років з урахуванням стажу старшої піонервожатої за період з 01.01.1992 року по 31.08.1995 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів, керуючись положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та висловити незгоду з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій УПФУ, оскільки суд першої інстанції, визначившись про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнавши неправомірними дії УПФУ, фактично вирішив позовні вимоги, що позивачем не заявлялися.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, по захист яких вони просять. Разом з тим, судом не наведено доводів в обґрунтування прийнятого рішення.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років - є нічим іншим як вимогою про скасування, як неправомірного, рішення пенсійного органу, викладеного у формі Протоколу УПФУ по розгляду спірних питань від 06.02.2015 року, про відмову в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти ОСОБА_1 Право особи на таку вимогу, такий спосіб захисту порушеного права ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 4 ст. 105 КАС України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вищезазначеним рішенням, а не діями співробітників УПФУ, спрямованими на його прийняття, відповідачем, у тому числі, порушені права позивача.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про скасування рішення УПФУ, викладеного у формі Протоколу від 06.02.2015 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року в частині визнання протиправними дій та скасування рішення УПФУ про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про визнання протиправним рішення відповідача, викладеного у формі Протоколу УПФУ по розгляду спірних питань від 06.02.2015 року.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У даному випадку судовий збір вирішено стягнути з відповідача, що не відповідає приписам діючого законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного розподілу судових витрат, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору підлягає скасуванню з прийняттям в даній частині нового рішення про стягнення судових витрат з Державного бюджету України.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відбувся з підстав визначених абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч.1 ст. 197 КАС України.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 167, 183-2, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова - задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року в частині, якою визнано протиправним дії та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 - скасувати з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким:

визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, викладене у формі Протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань від 06.02.2015 року, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти згідно з п. 2 «Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року -в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп. - скасувати з прийняттям нового рішення, яким:

стягнути витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійки з Державного бюджету України.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року - залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного суду в частині розподілу судових витрат може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

В іншій частині є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець