Справа № 0124/8961/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ К/800/61669/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі за позовом Ялтинської Євангелічно-Лютеранської громади Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви до Ялтинської міської ради, виконавчого комітету Ялтинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

Ялтинська Євангелічно-Лютеранська громада Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви звернулось до суду з позовом до Ялтинської міської ради про визнання протиправними та скасування: рішення Ялтинської міської ради від 19.07.2012 №20 "Про передачу нежитлових приміщень в культовому будинку Кірхи, який є об'єктом культурної спадщини, який розташований за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, буд.№10 у власність Німецькій Євангелічно-Лютеранської церкві України";

рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради №966 від 23.08.2012 "Про створення комісії з питань приймання-передачі нежитлових приміщень в культовому будинку Кірхи, який розташований за адресою: м.Ялта, вул. Чехова, буд.№10 у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України";

рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради №1079 від 13.09.2013 "Про затвердження Акту приймання-передачі нежитлових приміщень у культовому будинку Кірхи, який розташований за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, буд.№10 у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України".

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваних рішень як таких, що прийняті без урахування факту передачі будинку Кірхи за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, №10 у користування позивача на підставі постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 17.03.1992 №64 у відповідності до положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Постановою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року постанову Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 червня 2013 року скасовано, прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Ялтинської міської ради від 19.07.2012 №20 "Про передачу нежилих приміщень в культовій будівлі Кірхи, що є об'єктом культурної спадщини, розташованій за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, 10, у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України"; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 23.08.2012 №966 "Про створення комісії з питань прийому-передачі нежилих приміщень в культовій будівлі Кірхи, розташованій за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, 10, у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України"; визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 13.09.2012 №1079 "Про затвердження Акту прийому-передачі нежилих приміщень в культовій будівлі Кірхи, розташованій за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, 10, у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України".

У поданій касаційній скарзі Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.03.1992 постановою Ради Міністрів Республіки Крим №64 "Про передачу в власність та в користування релігійним організаціям минулих культових будівель" вирішено, зокрема, передати у безоплатне користування лютеранській громаді будівлю кірхи за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, 10, в частині використання молитовного залу та підсобних приміщень другого поверху.

23.06.1993 рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради народних депутатів Кримської Республіки №519 "Про передачу в безоплатне користування будівлі по вул. Чехова, 10 в м. Ялта Євангелічно-Лютеранській громаді", зокрема, зобов'язано Управління житлово-комунального господарства передати в безоплатне користування лютеранській громаді м.Ялта приміщення другого поверху (молитовний зал, підсобні приміщення, тамбур, частина підвалу (комірки), приміщення третього поверху.

19.05.1995 виконавчим комітетом Ялтинської міської Ради прийнято рішення №254(2) "Про передачу у безоплатне користування будівлі по вул.Чехова, буд.№10, літер "А" в м. Ялті Євангелічно-Лютеранській громаді", яким пункт 1 рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 23.07.1993 №519 викладено в наступній редакції: "Управлінню житлово-комунального господарства передати до Акту в безоплатне постійне користування лютеранській громаді в м. Ялта приміщення у будівлі по вул.Чехова, буд.№10 (літер "А") загальною площею 233,6кв. м.

20.06.1995 на виконання зазначеного рішення Виконуючим обов'язки начальника ЖЄК, з однієї сторони, та Євангелічно-Лютеранською громадою в особі пастора Емріха В.В., з іншої сторони, складено Акт та Повідомлення №2 про те, що на підставі наказу Управління житлово-комунального господарства №191 від 15.06.1995 та рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської Ради від 19.05.1995 з однієї сторони здали, а з іншої прийняли на баланс нежитлові приміщення по вул.Чехова, буд.№10, літ. "А" у м.Ялта.

Рішенням Ялтинської міської ради від 19.07.2012 №20 з комунальної власності територіальної громади м.Ялта, з балансу комунального підприємства Ялтинської міської ради "Комбінат благоустрою" передано у власність Німецькій Євангелічно-Лютеранській Церкві України нежитлові приміщення площею 232,3 кв.м, які знаходяться у культовій будівлі Кірхи, яка розташована за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, буд. №10 (літера А), у частині використання молитовного залу та підсобних приміщень.

23.08.2012 на засіданні виконавчого комітету Ялтинської міської Ради прийнято рішення №966, відповідно до якого було складено комісію щодо питання приймання-передачі з комунальної власності територіальної громади м. Ялта у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України нежитлових приміщень площею 232.3 кв.м, які знаходяться у культовій будівлі Кірхи, яка розташована за адресою: м. Ялта, вул. Чехова, буд.№10 (літера А).

13.09.2012 на засіданні виконавчого комітету Ялтинської міської ради прийнято рішення №1079, яким затверджено Акт приймання-передачі з комунальної власності територіальної громади м.Ялта у власність Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України нежитлових приміщень площею 232,3 кв.м, які знаходяться у культовій будівлі Кірхи, яка розташована за адресою: м.Ялта, вул.Чехова, буд.№10 (літера А) в частині використання молитовного залу та підсобних приміщень від 10.09.2012.

Вказуючи на протиправність рішень Ялтинської міської ради від 19.07.2012 №20 та рішень виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 23.08.2012 №966 та від 13.09.2012 №1079, Ялтинська Євангелічно-Лютеранська громада Єдиної Євангелічно-Лютеранської Церкви звернулось до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних рішень як таких, що прийнято відповідачами на виконання повноважень щодо розпорядження комунальною власністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у відповідачів у спірних правовідносинах повноважень на прийняття рішень про повернення або передачу культової будівлі або майна у власність конкретної релігійної громади.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації " релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів, а в Кримській АРСР - Уряду Кримської АРСР.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання частини другої статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" ухвалена постанова Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 17 березня 1992 року про безкоштовну передачу будівлі - кірхи, лютеранській общині, яка за актом прийому передачі від 20 червня 1995 року Євангелічно-Лютеранською громадою в особі пастора Емріха В.В.

Доказів скасування постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 17 березня 1992 року №64 відповідачем не надано.

Факт знаходження вказаного майна в правомірному володінні позивача також підтверджується постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.10.2006 у справі №2-26/15917-2006А, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.11.2006 у справі №2-21/15188-2006, постановою Ялтинського міського суду від 06.11.2009 у справі №2-а-6485/2009.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що культова будівля вже знаходиться в правомірному користуванні однієї релігійної громади - позивача, колегія суддів вказує на протиправність оскаржуваних рішень відповідача щодо передачі вказаного майна у власність іншій релігійній громаді, за відсутності належних доказів припинення права користування позивача.

За вказаних обставин, позиція суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову є обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви відхилити, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: