Справа № 819/3117/13а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 876/2216/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.

за участю секретаря Нефедової А.О.

представника позивача Восняк І.В.

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Бучацького районного центру зайнятості на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року в справі №819/3117/13-а за позовом Бучацького районного центру зайнятості до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Реєстраційна служба Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, про стягнення допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року Бучацький районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 10106 грн. 82 коп.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року в задоволені адміністративного позову Бучацького районного центру зайнятості до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Реєстраційна служба Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, про стягнення з відповідача 10106 (десять тисяч сто шість) гривень 82 коп. допомоги по безробіттю, в тому числі за період з 25 травня 2009 року по 18 лютого 2010 року в сумі 3192 грн. 73 коп. та за період з 25 лютого 2013 року по 22 вересня 2013 року в сумі 6914 грн. 09 коп., - відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Бучацький районний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального і процесуального права при винесенні судом постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний з 25.05.2009 року по 18.02.2010 року та з 25.02.2013 року по 22.09.2013 року. Під час перебування на обліку в Бучацькому РЦЗ відповідач отримав допомогу по безробіттю в розмірі 10106,82 грн., в тому числі за період з 25 травня 2009 року по 18 лютого 2010 року в сумі 3192 грн. 73 коп. та за період з 25 лютого 2013 року по 22 вересня 2013 року в сумі 6914 грн. 09 коп.

В жовтні 2013 року Бучацьким РЦЗ у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 року № 357 «Деякі питання загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття», постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхування», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пп.18.п.2 ст. 19 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі проведення звірки з Пенсійним фондом було проведено звірку достовірності інформації про доходи, отримані особою за період перебування її на обліку в центрі зайнятості. За результатами проведеної звірки складено акт № 02/06 від 10.10.2013 року, у якому встановлено, що під час реєстрації, перебування на обліку та одержання допомоги по безробіттю у Бучацькому РЦЗ відповідач був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності. Внаслідок цього безпідставно отримав кошти з Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у вигляді допомоги по безробіттю за період з 25 травня 2009 року по 18 лютого 2010 року в сумі 3192 грн. 73 коп. та за період з 25 лютого 2013 року по 22 вересня 2013 року в сумі 6914 грн. 09 коп. 10.10.2013 року директором Бучацького РЦЗ, на підставі акту № 02/06 від 10.10.2013 року, видані накази № НТ 131010 від та № НТ 131015 від 15.10.2013 року про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю за період з 25 травня 2009 року по 18 лютого 2010 року в сумі 3192 грн. 73 коп. та за період з 25 лютого 2013 року по 22 вересня 2013 року в сумі 6914 грн. 09 коп.

Згідно повідомлення позивача вих. № 06/640/13-06-15 від 16.10.2013 року позивачем запропоновано відповідачу повернути в 15 - денний строк отриману допомоги по безробіттю на загальну суму 10106,82 грн. на вказаний рахунок Бучацького РЦЗ. Дане повідомлення відповідач отримав 18.10.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому отримана відповідачем допомога по безробіттю в добровільному порядку не повернута.

З метою стягнення з відповідача вищезазначеної допомоги по безробіттю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходили з того, що підстави для стягнення з відповідача допомоги по безробіттю відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Положеннями статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі, зокрема, прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Крім того, положеннями статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Згідно з пунктом 6.14 вищезазначеного Порядку якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. У разі, коли кошти не повернено в установлений строк, питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку відповідно до законодавства.

Отже, особа, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 08 липня 2014 року №21-79а14, від 07 жовтня 2014 року №21-408а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, судом встановлено, що на момент реєстрації в службі зайнятості ОСОБА_2 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, а отже не міг бути визнаний безробітним і, відповідно, отримувати допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Бучацького районного центру зайнятості задовольнити. Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 року в справі №819/3117/13-а та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (48423, с. Підзамочок Бучацького району Тернопільської області, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Бучацького районного центру зайнятості 10 106 грн. 82 коп. допомоги по безробіттю.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст постанови складений 08.06.2015 року.