Справа № 461/14210/14-а,2а/461/72/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. Справа № 876/2741/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Шавеля Р.М., Бруновської Н.В.,

за участю секретаря Нефедової А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2015 р. у справі №461/14210/14-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання нечинним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2015 р. у справі №461/14210/14-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання нечинним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позов було залишено без розгляду на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 100 КАС України.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована неврахуванням того, що з 14.10.2014 р. по 21.10.2014 р. позивач перебував на лікарняному. У день звільнення скаржникові не було видано трудову книжку. Отримання копії наказу дружиною скаржника вважає не тотожним отриманню такого наказу скаржником.

В судових засіданнях скаржник та представник скаржника апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції залишив без розгляду адміністративний позов на підставі ст. 100 КАС України.

Проте колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції передчасними та такими, що суперечать нормам процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, наказом Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради від 14.10.2014 р. №126-к позивача було звільнено з роботи.

Адміністративний позов з приводу оскарження зазначеного вище наказу був поданий до суду 24.11.2014 р.

Наявними в матеріалах справи копіями лікарняних листків підтверджується, що ОСОБА_1 в період 14-21 жовтня 2014 року перебував на лікарняному, до виконання свої трудових обов'язків приступив лише 22.10.2015 року.

Твердження представника позивача в суді першої інстанції про те, що позивач отримав копію наказу про звільнення 14.10.2014 року - в день винесення, а також те, що 15.10.2014 року ОСОБА_1 було скеровано лист про можливість одержання трудової книжки із завіреною копією наказу про звільнення не підтверджені належними доказами. Наявна в матеріалах справи квитанція про оплату поштового відправлення від 15.10.2014 року може бути доказом лише відправлення такого листа позивачу, однак не підтверджує факт його отримання останнім.

Не може братися до уваги як доказ вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення отримання такого його дружиною ОСОБА_3 16.10.2014 року на підставі її заяви. Адже відповідно до ч.2 ст.40 та ч.ч.1,2 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення працівника видати саме йому копію наказу про звільнення та належним чином оформлену трудову книжку.

Разом з тим, копію наказу про звільнення ОСОБА_1 отримав 22.10.2015 року. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не пропустив встановлений законом строк звернення до суду, а тому відсутні підстави для залишення адміністративного позову без розгляду.

Вказані обставини не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про залишення адміністративного позову без розгляду.

При задоволенні апеляційної скарги колегія суддів врахувала також висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини», про те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10.02.2015 р. у справі №461/14210/14-а та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Шавель Р.М.

Бруновська Н.В.

Повний текст ухвали складений 08.06.2015 року.