Справа № 9101/4184/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2011 р. справа № 2а-2540/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року по справі №2а-2540/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивачка звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, в якому просила: поновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача здійснити перерахунок державної соціальної допомоги позивачу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року в подальшому в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала те, що має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. При вирішенні питання про нарахування вказаної доплати до пенсії позивачу відповідач керувався положеннями нормативних актів що на підставі Рішень Конституційного Суду України були визнані неконституційними, а тому застосуванню не підлягали.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року, в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати позивачці підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 08.05.2010 року по 08.11.2010 року пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 08.05.2010 року по 08.11.2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахування раніше виплачених сум. В решті позовних вимог залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на відсутність виділених коштів, можливості та підстав для здійснення зазначеного виду доплати.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову відповідачу в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивачка відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195 від 18 листопада 2004 року (далі Закон №2195) має статус «дитини війни», а тому згідно зі ст.6 цього Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.6 Закону №2195 (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідач повинен був провести відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивачці згідно вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»також за 2010 рік, та сплатити на її користь заборгованість з цих виплат, оскільки на час розгляду справи Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»також не призупинено, а відтак відповідач був зобовязаний виплачувати позивачці підвищення до пенсії у розмірах, які визначено ст.6 вищеназваного Закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії за 2010 рік в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку (в редакції Закону № 2453-VI (2453-17) від 07.07.2010 року).

Позивачка звернулась за позовом до суду 08.11.2010 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с.3).

Виходячи з цього строк звернення позивачкою до суду з вимогою перерахунку та виплати йому щомісячної допомоги, як «дитині війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року по 07.05.2010 року, пропущений без поважної причини та в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача перерахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 08.05.2010 року по 08.11.2010 року.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог, позивач своїм правом оскаржити постанову суду першої інстанції не скористався, що позбавляє суд процесуальної можливості переглянути постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року по справі №2а-2540/10- залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року по справі №2а-2540/10без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: О.В. Юхименко