Справа № 24794/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2011 р.

справа № 2а-4695/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Юхименка О.В. Мірошниченка М.В.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська інвестиційна група»на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-4695/10/0870 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська інвестиційна група»до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та податкових повідомлень-рішень - нечинними,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року (суддя Щербак А.А.) в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі. Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав на те, що у зв’язку з тим, що перевіркою встановлено порушення за січень 2009 року і зменшення на 3 418 376 грн. рядка 26 у податковій декларації за січень 2009 року, відповідно у декларації за лютий 2009 року було зменшено рядки 23.2,23 та 24 на 3 418 376 грн. Таким чином, ТОВ «Таврійська інвестиційна група»завищено за лютий 2009 року залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду з вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 податкової декларації) у сумі 3 418 376 грн., внаслідок чого в порушення п.п. 7.7.1, п.п. 7.72 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»ТОВ «Таврійська інвестиційна група»завищено бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (рядок 25.1 податкової декларації ) за лютий 2009 року в сумі 3 418 376 грн. Вказав також на те, що для подання податкової декларації –у разі, якщо податковий (звітний) період дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Прийшов до висновку, що для подання податкової декларації не застосовуються строки, передбачені ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетними та державними цільовими фондами». Також вказав на те, що органам державної податкової служби в межах компетенції та у порядку визначеному законодавством надано право здійснювати документальні невиїздні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов’язкових платежів) незалежно від способу їх подачі). Суд першої інстанції дійшов до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення –рішення відповідач діяв обґрунтовано, відповідно до діючого законодавства та використовуючи свої повноваження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2010 року у справі № 2а-4695/10/0870 та винести нову постанову про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а саме п.п. 7.7.1, п.п.7.7.2, п.п. 7.7.4 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п.п15.3.1. п.15.3 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Також вказали, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про те, що при наявності сплаченої суми податкового кредиту за грудень 2008 року не було задекларовано в січні 2009 року бюджетне відшкодування ПДВ, внаслідок чого було занижено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню в сумі 3 418 349 грн. Послався на позицію Вищого адміністративного суду, яка полягає в тому, що платник податку має право подати заяву про відшкодування ПДВ на поточний рахунок в межах 1095 днів з дня здійснення переплати або виникнення права на відшкодування, незалежно, в якому податковому періоді протягом 1095 днів відбулася переплата чи виникло право на відшкодування. Вказав на те, що під терміном «наступний податковий період»в п.п. 7.7.2 п.7.7. ст..7 Закону України «Про податок на додану вартість»розуміють період, який є хронологічно пізнішим за ті, в яких сформувалось від’ємне значення, що підлягає відшкодуванню. І, як випливає з позиції ВАСУ, цей «наступний період»не обов’язково має слідувати безпосередньо за періодом, в якому виникло від’ємне значення з ПДВ, а має знаходитись в межах 1095 днів від такого періоду. Отже, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що платник податку має реалізувати своє право на відшкодування ПДВ на поточний рахунок негайно після його виникнення. Окрім того, вказав, що необхідною умовою реалізації платником податку права на одержання бюджетного відшкодування на поточний рахунок є подання одночасно двох документів: декларації, в якій зазначено суму відшкодування та заяви про повернення відшкодування. Подання таких документів окремо, в різні строки не передбачено податковим законодавством. При вирішенні питання про строки, в які платник податку має право зазначити в податковій декларації показник суми до бюджетного відшкодування і подати відповідну заяву, суд мав керуватися саме прямою нормою, яка регулює це питання –п.п. 15.3.1 п.15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Також зазначили на те, що судом порушені норми процесуального права, оскільки суд не мотивував відмову в задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконними дій відповідача з проведення невиїзної документальної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за лютий 2009 року, яка виникла за рахунок від’ємного значення з ПДВ, що декларувалась в період з 01.01.2008 року по 30.01.2009 року та складання за результатами цієї перевірки акту. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що уповноваженими особами податкового органу було порушено порядок ознайомлення з актом перевірки.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2010 року у справі № 2а-4695/10/0870 –без змін.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні вказали на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор в судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, колегія суддів вважає, що в силу ст..196 КАС України неявка учасника процесу належним чином повідомленого, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши сторони, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство «Таврійська інвестиційна група»зареєстровано платником податку на додану вартість 19 грудня 2007 року (а.с.20).

Уповноваженими особами податкового органу було проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Таврійська інвестиційна група»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2009 року, яка виникла за рахунок від’ємного значення з ПДВ, що декларувалось у період з 01.01.2008 року по 30.01.2009 року (а.с.27-31) .

Номер акту № 12/23-252/3357093 від 02 лютого 2010 року.

Відповідно до висновків зазначеного акту невиїзною документальною перевіркою встановлено порушення порядку ведення податкового обліку, а саме: частина 5 Наказу Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 166 «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення та подання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09 липня 1997 року за № 250/2054, зі змінами та доповненнями, а саме: в Додатку № 2 до декларації за січень 2009 року «Довідка щодо залишку суми від’ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду»невірно зазначені звітні податкові періоди в яких виникла сума рядка 24 податкової декларації звітного податкового періоду: у додатку № 2 до декларації за січень 2009 року підприємством визначено період, в якому виникла сума рядка 24 податкової декларації звітного податкового періоду –лютий, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2008 року, фактично період виникнення –січень, лютий, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2008 року;

- до додатку № 2 до декларації за лютий 2009 року «Довідка щодо залишку суми від’ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду»невірно визначені звітні податкові періоди в яких виникла сума рядка 24 податкової декларації звітного податкового періоду: у додатку № 2 до декларації за лютий 2009 року підприємством визначено період, в якому виникла сума рядка 24 податкової декларації звітного податкового періоду –січень, лютий, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2008 року, фактично період виникнення –травень, липень, серпень, вересень , жовтень , грудень 2008 року.

Порушення п.п.7.7.2 п.7.7. ст.. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97 ВР від 03.04.1997 року, зі змінами та доповненнями, що призвело до: заниження р. 25.2 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ наступних податкових періодів»за січень 2009 року на загальну суму 3 418376 грн.; завищення р. 26 декларації з ПДВ «Залишок від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (значення цього рядка переноситься до рядка 23.2 податкової декларації наступного звітного періоду)»за січень 2009 року на загальну суму 3 418 376 грн.; залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (р.24) за лютий 2009 року завищено на суму 3 418376 грн.; завищення р. 25.1 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку»за лютий 2009 року на суму 3 418 376 грн.

Зазначені повідомлення-рішення податкового органу були оскаржені позивачем, однак

за результатами оскарження залишені без змін.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку проте, що ТОВ «Таврійська інвестиційна група»завищено за лютий 2009 року залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду з вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 податкової декларації) у сумі 3 418 376 грн., внаслідок чого в порушення п.п. 7.7.1, пп. 7.72 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачем завищено бюджетне відшкодування ПДВ за рахунок платника за лютий 2009 року. Також встановлено порушення за січень 2009 року із зменшенням на суму 3 418 376 грн. рядка 26 у податковій декларації за січень 2009 року, відповідно у декларації за лютий 2009 року було зменшено рядки 23.2,23 та 24 на 3 418 376 грн. Окрім того суд першої інстанції дійшов до висновку, що невиїзна документальна перевірка позивача була проведена відповідно до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановленому законами України, мають право: здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов’язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), додержанням валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб’єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов’язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про законність дій податкового органу щодо проведення невиїзної документальної перевірки ТОВ «Таврійська інвестиційна група»та складання акту перевірки за її результатами, оскільки державною податковою інспекцією в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено документальну невиїзну перевірку з врахуванням обмежень, встановлених ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», в редакції діючий на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо порушення ТОВ «Таврійська інвестиційна група»порядку ведення податкового обліку з податку на додану вартість, що призвело до невірного визначення податкового періоду виникнення бюджетного відшкодування колегія суддів вважає за необхідне зазначити на наступне.

П.п. 7.7.1 п.7.7. Закону України «Про податок на додану вартість», дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, відповідно до пп. 7.7.2 п.7.7 ст.7 зазначеного закону, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальником таких товарів (послуг); б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Однак слід враховувати, що відповідно до п.п.7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», діючого в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не мають прав на отримання бюджетного відшкодування: особи, які були зареєстровані як платники цього податку менш ніж 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів за рішенням Кабінету Міністрів України; мали обсяги оподаткованих операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів; не проводили діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців.

Однак як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи право на отримання бюджетного відшкодування у ТОВ «Таврійська інвестиційна група»виникло у січні 2009 року, після 12 календарних місяців перебування його платником ПДВ. Однак позивач в декларації за січень 2009 року не задекларував бюджетне відшкодування ПДВ, внаслідок чого занизив суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню в сумі 3 418 376 грн.

Згідно з пп.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції діючий на момент виникнення спірних правовідносин, платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, до якої додається розрахунок суми бюджетного відшкодування із відповідними первинними документами.

Однак п.п.7.7.7 п.7.7 ст.7 зазначеного закону було передбачено, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначається сума такого заниження та підстави для її вирахування.

У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.73 цього пункту у зменшення податкових зобов’язань з цього податку наступних податкових періодів.

ТОВ «Таврійська інвестиційна група»в порушення пп.7.7.2, п.7.7 ст.7 вищевказаного закону при виникненні права на бюджетне відшкодування в січні 2009 року, не задекларувало бюджетне відшкодування ПДВ, внаслідок чого занизило суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Натомість за лютий 2009 року позивачем завищено залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24 податкової декларації) у розмірі 3 418 376 грн., як наслідок завищено бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (рядок 25.1 податкової декларації) за лютий 2009 року на 3148376 грн.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки в даному випадку мова йде не про податкові періоди (накопичувальні), а про податковий період в який відповідно до вимог закону має бути включено бюджетне відшкодування.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку не може бути застосовано до спірних правовідносин п. п. 15.3.1 п.15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181 -111 від 21.12.2001 року, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки п.1.11 ст.1 зазначеного закону передбачено, що податкова декларація подається до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством , на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов’язкового платежу). Строки подання податкових декларацій встановлено у п. п 4.1.4 п.4.1 ст.4 зазначеного закону, де вказано, якщо податковий (звітній) період дорівнює календарному місяцю,- протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Доводи представника позивача викладені в апеляційній скарзі, суперечать наданим доказам, фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська інвестиційна група»на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2010 року по адміністративній справі № 2а-4695/10/0870 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2010 року у справі № 2а-4695/10/0870 –без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду , в порядку визначеному відповідно до ст. 212 КАС України.

Повний текст виготовлено 19.09.2011 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко