Справа № 826/3316/15
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3316/15 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А
04 червня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Василенка Я.М., Кузьменка В.В., секретаря Чепурко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування Наказу, -
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується Посвідченням офіцера НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8).
29.10.2014 року на виконання Наказу командира НОМЕР_1 та Посвідчення про відрядження №774 від 29.10.2014 року Позивача направлено у відрядження для проходження військової служби та виконання (бойових) завдань в Антитерористичній операції на території Донецької і Луганської областей до 18.12.2014 року (місто відрядження - Краматорськ). 29.10.2014 року Позивач прибув в м. Краматорськ, доповів керівництву та почав виконувати службові обов`язки у підпорядкуванні першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генерал - лейтенанта ОСОБА_2 , про що видано Наказ №53 від 29.10.2014 року. Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №103 від 18.12.2014 року Позивачу наказано вибути 18.12.2014 року з м. Краматорськ разом з військовослужбовцями.
Як зазначено Позивачем в суді першої інстанції, перед виконанням Наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №103 від 18.12.2014 року йому зателефонував заступник командира військової частини ОСОБА_3 та повідомив його про необхідність вибути йому з місця дислокації 19.12.2014 року.
Як встановлено судом першої інстанції з пояснень першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 , генерал-лейтенант ОСОБА_3 17 грудня 2014 року за допомогою системи захищеного телефонного зв`язку "Обрій" віддав Позивачу усне розпорядження про організацію проведення прийому та передачі посад офіцерами ОМГ протягом 18 грудня 2014 року та початку маршу до пункту постійної дислокації о 6.00 годині 19 грудня 2014 року, яке ґрунтувалось на тому, що передчасний вихід колони міг вплинути на її безпеку руху та мати негативні наслідки в роботі ОМГ.
А як зазначено Позивачем в суді першої інстанції, ним доведено до відома заступника командира військової частини НОМЕР_1 про Наказ першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України щодо необхідності вибуття з м. Краматорськ разом з військовослужбовцями 18.12.2014 року. Також Позивач доповів про розмову з генерал-лейтенантом ОСОБА_3 першому заступнику керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, на що останній зазначив Позивачу про необхідність виконувати Наказ №103 від 18.12.2014 року.
Як зазначено Позивачем в суді першої інстанції, близько о 21.00 годині 18 грудня 2014 року 100 % особового складу та техніки прибули у пункт постійної дислокації без негараздів.
На підставі Наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування за фактом невиконання наказу полковником ОСОБА_1 » від 19 грудня 2014 року №222 ДСК та «Про продовження строку службового розслідування за фактом невиконання наказу полковником ОСОБА_1 » від 26 грудня 2014 року №224 ДСК, комісією проведено службове розслідування з метою встановлення причин і обставин невиконання Позивачем наказу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування складено Акт «Про результати службового розслідування» від 27 січня 2015 року №222/27 ДСК, затвердженого Командиром військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_4 26 січня 2015 року, в якому комісією зроблено наступні висновки: Позивач не виконав усне розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 грудня 2014 року, здійснення маршу в зворотному напрямку о 06 годині 00 хвилин 19 грудня 2014 року, прийняв рішення щодо початку руху колони за визначеним маршрутом зранку о 07 годині 15 хвилин 18 грудня 2014 року, чим порушив вимоги ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту збройних Сил України; вагомих причин та обставин, які виправдовують доцільність прийняття рішення Позивачем щодо зменшення терміну на прийом та передачу посад офіцерами ОМГ, а також перенесення часу початку маршу на 7 годину 00 хвилин 18 грудня 2014 року не встановлено; прийом та передачу посад офіцерами ОМГ здійснено в стислі терміни та в складних умовах, що вплинуло на якість прийому посад та справ новим складом ОМГ; в рамках проведення розслідування Позивач відверто заперечував очевидні, підтверджені іншими особами факти, з метою виправдання своїх дій, що свідчить про нерозуміння ним позиції командування військової частини НОМЕР_1 з питань організації ротації ОМГ та відсутність бажання сприяти пошуку рішень щодо уникнення негативних явищ на майбутнє. З огляду на те, що Позивач обіймає посаду начальника управління, яке відповідає за планування діяльності ОМГ, нерозуміння ним позиції командування військової частини НОМЕР_1 може призвести до негативних наслідків при здійсненні подальшої діяльності, та запропоновано, зокрема, у зв`язку з невиконанням усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 грудня 2014 року до 06 години 00 хвилин 19 грудня 2014 року в порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності владою командира військової частини НОМЕР_1 ; за результатами службового розслідування підготувати проект наказу командира військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, 26 січня 2015 року після розгляду командиром військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_4 Акта службового розслідування ним проведено бесіду з Позивачем, за результатом якої складено Аркуш бесіди, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.53).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом невиконання Наказу полковником ОСОБА_1 » від 26 січня 2015 року №14 ДСК, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.54), зокрема за порушення ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та невиконання усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_3 в частині організації прийому та передачі посад особовим складом оперативної маневреної групи військової частини НОМЕР_3 протягом 18 грудня до 6.00 19 грудня 2014 року на начальника 2 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідальність».
Відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (надалі - Статут).
Згідно зі ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок, зокрема свято і непорушно додержуватися Конституції України законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до ст. 12 Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Згідно зі ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.ст. 29, 30 Статуту, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців; начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
А згідно зі ст. 31 Статуту, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Відповідно до ст. 58 Статуту, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості; Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Згідно зі ст. 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові; наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку; наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
А відповідно до ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Згідно зі ст. 37 Статуту, зокрема військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін; про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вибувши на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 у відрядження 29.10.2014 року та у розпорядження першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Позивач підпорядковувався саме йому, а тому правомірно виконував його накази та розпорядження.
Крім того, відповідно до п. 149 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, про затримку військовослужбовця понад строк, зазначений у посвідченні про відрядження, посадова особа, в розпорядження якої він прибув, або начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військовий комісар зобов`язані повідомити командира (начальника), який направив військовослужбовця у відрядження, із зазначенням причин затримки.
Як зазначено Позивачем в суді першої інстанції, він доповів заступнику керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України генерал-лейтенанту ОСОБА_2 про усне розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18-19 грудня 2014 року, однак останнім відмовлено у продовженні терміну перебування у відрядженні. Позивача направлено у відрядження на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 з 29.10.2014 року по 18.12.2014 року, а тому він не мав права залишатись в відрядженні в м. Краматорськ після 18.12.2014 року без відповідної зміни раніше виданого наказу. За невиконання наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №103 від 18.12.2014 року він міг бути притягнутий до кримінальної відповідальності.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що кадровий наказ про продовження перебування у відрядженні Позивача 19.12.2014 року для виконання усного розпорядження заступника командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_3 про організацію проведення прийому та передачі посад офіцерами ОМГ протягом 18 грудня 2014 року та початку маршу до пункту постійної дислокації о 6 годині 00 хвилин 19 грудня 2014 року, командиром військової частини НОМЕР_1 не видавався.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (надалі Дисциплінарний статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно зі ст. 68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.
Крім того, відповідно до частини другої ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
При прийнятті оскарженого Позивачем Наказу Відповідача ним не було враховано, що Позивач прослужив у Збройних силах України 37 років та у зв`язку з успішним виконанням поставлених завдань просувався по службі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача у вигляді попередження про неповну службову відповідність за вчинення правопорушення, наслідком якого стало невиконання усного розпорядження першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо організації прийому та передачі посад протягом 18 -19 грудня 2014 року, у зв`язку з чим, оскаржений Позивачем Наказ Відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Ухвалу складено у повному обсязі 09.06.2015 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменка В.В.
.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В. В.