Справа № 299/3731/14-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Справа № 876/978/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 24.12.2014р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів, стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.10.2014р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача Відділу державної виконавчої служби /ВДВС/ Виноградівського районного управління юстиції /РУЮ/ по протиправному накладенню на неї штрафів, виконавчого збору та витрат; визнати протиправними та скасувати постанову від 11.06.2014р., винесену державним виконавцем Гульпа І.І., про накладення на боржника штрафу у розмірі 170 грн., постанову від 02.09.2014р., винесену державним виконавцем Гульпа І.І., про накладення на боржника штрафу у розмірі 340 грн., постанову від 01.10.2014р., винесену державним виконавцем Гульпа І.І., про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 661 грн. 90 коп., постанову від 01.06.2014р., винесену державним виконавцем Гульпа І.І., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 50 грн. (а.с.2-4).

Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 24.12.2014р. заявлений позов задоволено (а.с.64-67).

Не погодившись із винесеною судом постановою, її оскаржив відповідач ВДВС Виноградівського РУЮ, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить винесену постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.72-74).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику був наданий строк для добровільного виконання рішення суду, протягом якого боржником у добровільному порядку таке виконано не було. За таких обставин спірні дії та постанови державного виконавця відповідають вимогам закону.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 26.03.2014р. Виноградівським районним судом Закарпатської обл. видано виконавчий лист № 2-1479/11, згідно якого зобов'язано ОСОБА_2 знести самовільно споруджену споруду - туалет, який розташований частково на 0,9 м земельній ділянці ОСОБА_3 на АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки, відновити межу суміжного землекористувача з ОСОБА_3 шляхом перенесення огорожі на відстань 0,9 м по межі від ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати: 99 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 4000 грн. витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи (а.с.25).

12.06.2014р. державним виконавцем Гульпою І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43456139, згідно якої зобов'язано боржника звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки, відновити межу суміжного землекористувача з ОСОБА_3 шляхом перенесення огорожі на відстань 0,9 м по межі від ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2, і надано строк для добровільного виконання рішення суду до 09.06.2014р. (а.с.26).

У зв'язку із невиконанням вимог державного службовця у встановлений строк останнім винесено постанову ВП № 43456139 від 11.06.2014р., якою на боржника накладено штраф у розмірі 170 грн. (а.с.30).

По причині повторного невиконання рішення суду до 02.09.2014р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 43456139 від 02.09.2014р., якою на боржника накладено штраф у розмірі 340 грн. (а.с.33).

23.09.2014р. державним виконавцем Гульпою І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44843600, згідно якої належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати: 99 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 4000 грн. витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи (а.с.42).

Також 01.10.2014р. державним виконавцем Гульпа І.І. винесені постанову ВП № 44843600 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до якої стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 50 грн. (а.с.46) та постанову ВП № 44843600 про стягнення з боржника виконавчого збору, на підставі якої стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 661 грн. 90 коп. (а.с.47).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення постанов про накладення штрафів державним виконавцем не враховані поважні причини (будучи пенсіонеркою, позивач проживає одна і не має коштів для залучення сторонніх осіб для виконання рішення суду), за яких рішення суду не було виконано у встановлені строки. При стягненні виконавчого збору відповідач не прийняв до уваги заяви позивача про неможливість сплати нею 6571 грн. та факт часткової сплати боргу на суму 150 грн. Також рішення про стягнення витрат на проведення виконавчих дій є необґрунтованим і не підтвердженим належними документами.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і суперечать нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.25 наведеного Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ст.89 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Матеріалами справи стверджується, що у встановлені державним виконавцем строки позивачем не було виконано рішення суду зобов'язального характеру, по причині чого державним виконавцем підставно були винесені постанови про накладення на боржника штрафів.

Доводи позивача про неможливість виконання рішення у встановлені строки через її важкий матеріальний стан та відсутність допомоги сторонніх осіб не можуть прийматися до уваги, оскільки в цій частині з відповідними заявами про відкладення виконавчих дій остання не зверталася до відповідача; також нею не подавалися до суду заяви про відстрочення виконання рішення суду, зміну способу і порядку його виконання.

Згідно з ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно матеріалів справи на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження щодо стягнення з позивача судових витрат: 99 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2500 грн. витрат на правову допомогу, 4000 грн. витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи.

30.09.2014р. позивач подала до відповідача заяву, в якій повідомила про неможливість добровільного виконання постанови державного виконавця від 30.09.2014р. через важкий фінансовий стан і сплатила 150 грн. на рахунок відповідача (а.с.8, 9).

Оскільки рішення майнового характеру не було виконано позивачем у строк, встановлений ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного його виконання, тому у державного виконавця були наявні підстави для стягнення суми виконавчого збору з боржника.

Окрім цього, відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Згідно Акта від 01.10.2014р. державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій, затв. начальником ВДВС Виноградівського РУЮ 01.10.2014р., витрати державного виконавця, пов'язані з проведенням виконавчих дій, склали 50 грн.; останні пов'язані з виготовленням та пересиланням документів виконавчого провадження (а.с.45).

Оскільки понесення відповідачем витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, не спростовано позивачем, чинне законодавство не містить підстав для звільнення від відшкодування таких витрат або зменшення розміру останніх, колегія суддів вважає, що рішення державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є правомірним.

Із урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому останній не підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції задоволити.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської обл. від 24.12.2014р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними, скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів, стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: Н.В.Бруновська

М.В.Костів