Справа № 820/4311/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 р.Справа № 820/4311/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015р. по справі № 820/4311/15

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Київського району м. Харкова

про визнання незаконними висновків,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Харківської області про визнання незаконними висновків, викладених в листах від 04.11.2014 р. № 04-34-208/12 щодо відсутності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності певних осіб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм процесуального права, позивач просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для її розгляду по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 1 ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення питання, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 17 КАСУ юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а тому не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Конституції України, відповідно до якої, права і свободи людини і громадянина захищаються судом і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

Статтею 107 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є такий, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1, 2, 3, 4).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу вжиття заходів прокурорського реагування у сфері розгляду звернень громадян та врегульовані Законом України "Про прокуратуру" і Законом України "Про звернення громадян".

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач фактично оскаржує дії відповідача, пов'язані із розглядом його скарг від 23.10.2014 року, від 24.10.2014 року та від 30.10.2014 року, поданих в порядку Закону України "Про звернення громадян". На думку позивача, відповідач, не скерувавши вказані звернення за належністю до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для розгляду та вжиття відповідних заходів, вчинив дії, які суперечать вимогам ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", а тому посилаючись на ці обставини просив про задоволення позову.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що даний спір виник з приводу накладення адміністративних стягнень, а тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до приписів п. 4 ч. 2 ст. 110 КАС України, суд до судового розгляду адміністративної справи вживає заходи для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного строку. З цією метою суд може прийняти рішення про проведення попереднього судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 111 КАС України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги та заперечення відповідача проти адміністративного позову; з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати; з'ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки для їх надання; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Таким чином, у тому випадку, якщо під час вирішення питання про відкриття провадження буде встановлено, що зазначене позивачем обґрунтування позовних вимог або вимоги позовної заяви є незрозумілими, суд першої інстанції не позбавлений можливості уточнити їх під час проведення попереднього судового засідання або судового розгляду справи.

З огляду на встановлені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального законодавства, позбавивши при цьому права позивача на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, серед іншого, скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п. 6 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2015р. по справі № 820/4311/15 - скасувати.

Справу № 820/4311/15 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київського району м. Харкова про визнання незаконними висновків направити до Харківського окружного адміністративного суду на розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу ч. 2 ст. 211 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 08.06.2015 р.