Справа № 816/760/15-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р.Справа № 816/760/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача Куришко О.М.

представника позивача Бакк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р. по справі № 816/760/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Лев"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Лев" (надалі по тексту позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення -рішення № /1763 від 17.09.2014.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області № /1763 від 17.09.2014.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Лев" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, .

Позивач з 20.08.2014 перебуває на обліку платників податків в Кременчуцькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та з 01.03.2014 зареєстрований платником податку на додану вартість (надалі також ПДВ).

Співробітниками Кременчуцької ОДПІ у період з 14.08.2014 по 20.08.2014 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Лев" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період квітень - червень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 28.08.2014 №2095/16-03-22-01-08/39087513 (надалі - Акт перевірки) (а.с.36 - 47), в якому вказано на порушення платником податків вимог:

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством завищено податкові зобов'язання на загальну суму 678 376,14 грн.;

- п. 198.1, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 692 995,81 грн.

На підставі зазначеного вище Акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 17.09.2014 сформовано податкове повідомлення-рішення №/1763 (а.с. 57) яким позивачу збільшено суму за платежем податок на додану вартість на 18 274,59 грн. (в тому числі за основним платежем 14 691,67 грн. та за штрафними санкціями 3 654,92 грн.).

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням Кременчуцької ОДПІ, ТОВ "Бізнес Лев" звернулось до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийшов до висновку про заниження позивачем податку на додану вартість за червень 2014 року у зв'язку з неправомірним завищенням позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Дніпронафта-Сервіс» у розмірі 14 619,67 грн., які документально не підтверджені.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим, колегія суддів зазначає, що визначальною умовою для формування податкового кредиту за певними господарськими операціями є реальність цих господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2014 між позивачем (покупець) та ТОВ "Дніпронафтасервіс" (продавець) укладено договір поставки № 030305 за умов якого продавець зобов'язується передати а покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, окремими партіями за ціною та у кількості, які узгоджені сторонами у накладних (а.с. 32 - 34).

Відповідно до видаткової накладної №250601 від 25.06.2014 р. ТОВ «Дніпронафта-Сервіс» на виконання умов договору поставки № 030305 від 03.03.2014 року поставило ТОВ «Бізнес-Лев» паливо дизельне Л-0,20-40 в кількості 7050,00 л.на загальну суму 87 718 грн., в т.ч. 14 619,67 грн. ПДВ

В підтвердження фактичного здійснення вказаної господарської операції позивачем надано видаткову накладну, податкову накладну.

На підтвердження транспортування придбаного у ТОВ "Дніпронафтасервіс" товару позивачем надано товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів.

Розрахунки за відвантажений товар проводились у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що відповідачем не заперечується.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: 46.71-оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

ТОВ «Бізнес Лев» не є кінцевим споживачем придбаного товару. зазначену продукцію було реалізовано ФОП ОСОБА_3 згідно податкової накладної № 10 від 25.06.2014 року.

Отже, позивачем документально підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Дніпронафта-Сервіс».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності формування податкового кредиту позивача через ненадання сертифікатів якості на товар, заповнення товарно-транспортних накладних з порушенням встановленого порядку їх заповнення - без зазначення чіткого місця навантаження та розвантаження товару, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 (надалі-Положення) встановлено, що записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів. Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Отже, дані податкового обліку платника податків мають бути підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.

Між тим, сертифікати якості та товарно-транспортні накладні не є тими первинними документами, які підтверджують право на податковий кредит позивача. Товарно-транспортні накладні не є визначальною умовою для отримання права на податковий кредит, оскільки, право на податковий кредит виникає за умови реальності господарських операцій, що в даному випадку підтверджується крім ТТН також видатковою накладною та податковою накладною. Також, сертифікати якості не відображають зміст господарських операцій з поставки товару, а лише є додатковими доказами підтвердження обставин придбання товару та реального виконання господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність сертифікатів якості не може бути обґрунтованою підставою для висновку про заниження платником податків грошових зобов'язань з ПДВ.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р. по справі № 816/760/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 08.06.2015 р.