Справа № 21004/09
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2010 р. справа № 2а-267/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Дадим Ю.М.
суддів: Божко Л.А. Семененка Я.В.
при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2007 р. у справі № 2а-267/07 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд визнати дії посадової особи з невиплати грошової компенсації неправомірними. Просила стягнути з військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію у розмірі -12450,73 грн.

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що вона в теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді санінструктора, у якому знаходиться на фінансовому та продовольчому забезпеченні.

З 14.05.2002 р. і по 31.03.2007 рік, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", вона не отримувала належний їй продовольчий пайок або грошову компенсацію замість нього. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 316 від 12.03.1996 року Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових формуваньдо 10.03.2000 року військовослужбовці забезпечувались продовольчим пайком, а з 11.03.2000 року положення Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів, що зупинили дію ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями компенсації замість продовольчого пайку, не відміняє ч. 1 ст. 9 даного Закону, який гарантує матеріальне, продовольче і інші види забезпечення військовослужбовцям.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2007 р. у справі № 2а-267/07 адміністративний позов було задоволено в повному обсязі. Визнано незаконною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з відповідача грошову компенсацію у розмірі 12450,73 грн.

Не погодившись з постановою суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні вимог та зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнені кошти. Посилалося на те, що з 11.03.2000 року дія положення ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яке надавало право військовослужбовцям на отримання грошової компенсації замість речового майна, була зупинена Законом України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів і на час виникнення спірних правовідносин дія цього положення не відновлювалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді санінструктора.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вiд 20 грудня 1991 року дійсно було встановлено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що ст. 2 Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 № 1459/3 дію частини 2 статті 9 Закону України Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей було призупинено в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Дія ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була призупинена з 11.03.2000 р. З цього ж часу було припинено фінансування Збройних Сил України на виплату грошової компенсації замість речового майна.

Тобто, під час проходження військової служби, а саме з 11.03.2000 року, ОСОБА_1 не наділявся правом на отримання грошової компенсації замість речового майна у зв`язку із зупиненням дії норми закону, що його встановлювала.

Дійсно, частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вiд 20 грудня 1991 року було встановлено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте, приймаючи рішення про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що статтею 2 Закону України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів від 17.02.2000 № 1459/3 дію частини 2 статті 9 Закону України Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей було призупинено в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Дія ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була призупинена з 11.03.2000 р. З цього ж часу було припинено фінансування Збройних Сил України на придбання продуктів харчування та виплату грошової компенсації замість них.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги Закон України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів, відповідно до якого, з моменту набрання чинності даного Закону позивачка втратила право на отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення у зв`язку із зупиненням дії норми закону, що його встановлювала.

Посилання на те, що прийняття в послідуючому Законів України, які зменшують об`єм та зміст існуючих прав та свобод, в даному випадку, прав позивачки щодо заявлених позовних вимог, визнається колегією суддів безпідставними, оскільки, як слідує із п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, звичайною є практика, коли наступний у часі акт (мається на увазі однопредметний нормативний правовий акт) містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, Закон України Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, а тому відмова позивачці у виплаті компенсації за не отримане речове майно з 11 березня 2000 року є правомірною і, відповідно, вимоги позовної заяви ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на постанову КМУ "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" №426 від 29.03.2002 року колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки в примітках даної норми було визначено вичерпний перелік військовослужбовців, яким надається такий продовольчий пайок, однак, позивачка до будь-якої з зазначених категорій не відноситься, тому законних підстав для переведення ОСОБА_1 на цю норму продовольчого забезпечення немає.

Щодо вимог Міністерства оборони України стосовно повороту виконання рішення колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1, ч.2 ст. 265 КАС України питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення, він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі. У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с. 30), постанова суду першої інстанції виконана.

Вимоги щодо судових витрат підлягають задоволенню на підставі ч. 6 ст. 94 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права, що, в свою чергу, є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування постанови суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задовольнити.

Постанову на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2007 р. у справі № 2а-267/07 скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Здійснити поворот виконання постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2007 р.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України безпідставно стягнуті грошові кошти у сумі 12450,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства Оборони України судові витрати у сумі 63,10 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців.

Головуючий: Дадим Ю.М.

Судді: Божко Л.А.

Семененко Я.В.