Справа № 810/1720/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

02 червня 2015 року (17:17) м. Київ 810/1720/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Куделі Д.С., позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача Ткачука Т. О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до виконуючого обов'язки ректора Національного університету державної податкової служби України Пашка Павла Володимировича про визнання протиправним та скасування наказу №105-к від 13.03.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що дисциплінарне стягнення спірним наказом накладено неправомірно, оскільки будь-яких порушень службової дисципліни він не допускав; службове розслідування було розпочато, проведено та висновок про ньому затверджено в один день - 13 березня 2015 року; позивача не було проінформовано про проведення службового розслідування, не відібрані у нього письмові чи усні пояснення; не було забезпечено повне, всебічне та об'єктивне дослідження обставин подій, що стали підставою для його призначення.

Ухвалою суду від 30.04.2015 відповідач у справі - виконуючий обов'язки ректора Національного університету державної податкової служби України Пашко Павло Володимирович, був замінений на належного - Національний університет державної податкової служби України.

Відповідач у справі проти позову заперечував з тих підстав, що спірний наказ був скасований наказом №265-к від 19.05.2015, у зв'язку з чим предмет спору у справі відсутній та провадження у справі має бути закрито.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Національного університету державної податкової служби України №280-к від 29.09.2014 лейтенанта податкової міліції ОСОБА_1 з 29.09.2014 був призначений на посаду заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції.

Матеріали справи свідчать, що 18.02.2015 в.о. начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_6 було прийнято Розпорядження №7-р, яким було передбачено відрядити до м. Києва, з метою участі 19.02.2015 у заходах, присвячених вшануванню подій Революції Гідності, наступних курсантів 3 курсу: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Вказаним розпорядженням заступника начальника курсу факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_1 зобов'язано провести інструктаж з дотриманням правил поведінки та заходів техніки безпеки за межами факультету податкової міліції та забезпечити явку курсантів на 07 год. 40 хв. до Центрального корпусу Національного університету ДПС України, звідки буде відбуватися виїзд до м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане розпорядження позивачем виконано не було у зв'язку з тим, що більшість з перелічених в розпорядженні курсантів були хворі, а для відрядження до м. Києва могли бути направлені лише курсантки ОСОБА_17 та ОСОБА_16, про що позивачем зазначено в рапорті від 19.02.2015. У вказаному ж рапорті ОСОБА_1 зазначив, що з метою виконання розпорядження ним був розпочатий пошук курсантів на заміну, проте повідомити про це його керівника - ОСОБА_6, за допомогою мобільного телефону він не зміг через відсутність коштів на рахунку.

Розпорядженням Національного університету державної податкової служби України №27-р від 13.03.2015 «Про проведення службового розслідування» виконуючому обов'язки начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції ОСОБА_6 доручено провести службове розслідування по факту порушення службової дисципліни, що виразилося у неналежному та безвідповідальному виконані службових обов'язків, порушенні статей 4, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, пункту 37 Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних сил України заступником начальника 3-го курсу лейтенантом податкової міліції ОСОБА_1

Після проведення службового розслідування, складання ОСОБА_6 відповідного висновку та його затвердження, Наказом Національного університету державної податкової служби України №105-к від 13.03.2015 за порушення ст.ст. 4, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, пункту 37 Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, на підставі ст. 12 Дисциплінарного статуту ОВС лейтенанту податкової міліції ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погоджуючись з правомірністю винесення вказаного наказу, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з п. 354.1 ст. 1354 ПК України посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

При цьому, під дисциплінарним проступком, згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту, розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Абзацом 7 статті 2 Дисциплінарного статуту закріплено, що начальники в межах наданих їм повноважень можуть видавати накази, які є обов'язковими для виконання.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту Наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника. Віддання і виконання наказу, який суперечить закону, або невиконання правомірного наказу тягне відповідальність, передбачену цим Статутом та іншими законодавчими актами.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що Розпорядження №7-р від 18.02.2015 було передано особисто ОСОБА_1 черговим ОСОБА_19 о 18 год. 15 хв. 18.02.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом ОСОБА_19 від 19.02.2015. Крім того, вказані обставини були підтверджені самим позивачем, допитаним судом в якості свідка.

При цьому, свідок ОСОБА_6 повідомив, що до вручення письмового розпорядження його зміст був доведений до ОСОБА_1 за допомогою телефону до 17 год. 00 хв. 18.02.2015.

Свідок ОСОБА_1 повідомив, що після ознайомлення з розпорядженням було з'ясовано, що деякі курсанти зі списку наразі є хворими, внаслідок чого їх відправлення до Києва є неможливим, у зв'язку з чим зателефонував ОСОБА_6 з пропозицією здійснити заміну курсантів на інших, від чого він відмовився. Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 підтвердив факт дзвінку ОСОБА_1 до нього з пропозицією здійснити заміну хворих курсантів на інших, проте зазначив, що не відхиляв цю пропозицію, а зауважив, що курсанти можуть бути відправлені за їх згодою.

Свідок ОСОБА_1 повідомив, що після прочитання розпорядження №7-р від 18.02.2015 його зміст був оголошений курсантам на вечірньому шикуванні перед вечерею. Даний факт також був підтверджений свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_20.

ОСОБА_1 також повідомив, що на ранковому шикуванні ним знов було доведено до відома курсантів зміст розпорядження №7-р від 18.02.2015, після чого деякі присутні на шикуванні курсанти зі списку повідомили про погане самопочуття та звернулися до санітарної частини, а самим позивачем був розпочатий пошук курсантів на заміну. Враховуючи неможливість повідомлення ОСОБА_6 про необхідність здійснення заміни хворих курсантів на інших за телефоном (через відсутність коштів на рахунку), позивачем був направлений до ОСОБА_6 курсант ОСОБА_20, який після повернення повідомив, що ОСОБА_6 на факультеті був відсутній. Дані показання були підтверджені свідком ОСОБА_20

Також здійснення ОСОБА_1 пошуку курсантів на заміну безпосередньо на ранковому розводі підтвердив свідок ОСОБА_21, який зазначив, що ранковий розвід тривав приблизно 5-7 хвилин та орієнтовно о 07 год. 38 хв. курсанти на заміну були знайдені, проте автобус для їх перевезення до м. Києва вже відправився.

Допитані судом в якості свідків курсанти ОСОБА_22 та ОСОБА_23, які прибули до суду за ініціативою відповідача, не змогли надати чіткі пояснення щодо того, чи здійснювався позивачем у справі на ранковому шикуванні 19.02.2015 пошук курсантів на заміну, оскільки відповідно до інформації, наявної в книзі запису хворих 3 курсу факультету податкової міліції, вказані курсанти станом на 19.02.2015 були хворі та звільнені від відвідування занять. Свідок ОСОБА_24 пояснив, що був присутній на ранковому розводі 19.02.2015 та зазначив, що його проводив ОСОБА_1

Суд зазначає, що факт хвороби курсантів ОСОБА_8 (звільнений від занять на період 17-19.02.2015), ОСОБА_9 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_10 (звільнений від занять на період 17-19.02.2015), ОСОБА_11 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_12 (звільнений від занять на період 19-20.02.2015), ОСОБА_13 (звільнений від занять на період 19-21.02.2015), ОСОБА_14 (звільнений від занять на період 17-20.02.2015), ОСОБА_15 (звільнений від занять на період 18-20.02.2015), ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 підтверджується відповідними записами в книзі запису хворих 3 курсу факультету податкової міліції (а. с. 20-25). Справжність цих записів підтвердив допитаний судом в якості свідка лікар ОСОБА_25, який зазначив, що підтвердження хворого стану курсантів здійснювалося шляхом вимірювання температури тіла, після чого хворий направлявся до профільного лікаря, а наявність запису в книзі є підставою для звільнення курсанта від відвідування занять.

Таким чином, досліджені судом обставини справи свідчать, що реальному виконанню ОСОБА_1 розпорядження №7-р від 18.02.2015 перешкоджала хвороба переважної більшості із зазначених в ньому курсантів, незважаючи на що позивачем здійснювалися дії, направлені на виконання доведеного до нього розпорядження шляхом пошуку курсантів на заміну, які не призвели до виконання розпорядження через обмаль часу та неможливість повідомлення безпосереднього керівника про здійснення заміни курсантів.

Таким чином, суд вважає, що умови, за яких мало бути виконано розпорядження №7-р від 18.02.2015, об'єктивно унеможливлювали його виконання з незалежних від позивача причин, що мало бути обов'язково враховано під час проведення службового розслідування.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерство внутрішніх справ №230 від 12.03.2003 була затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Відповідно до п.п. 6.2.1 п. 6 Інструкції виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема: викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування; проводити одночасні опитування осіб, у поясненнях яких про обставини порушення є суттєві розбіжності. Одночасне опитування проводиться за згодою опитуваних осіб, про його проведення складається довідка.

Матеріали справи свідчать, що службове розслідування було проведено виконавцем ОСОБА_6 на підставі наявних матеріалів, зокрема, рапортів ОСОБА_1, ОСОБА_19, додаткові матеріали не збиралися, пояснення від осіб не відбиралися та їх опитування не здійснювалося, тобто правами, передбаченими п.п. 6.2.1 п. 6 Інструкції, ОСОБА_6 не скористався.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 6.3 Інструкції передбачені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, якими, зокрема, є: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять).

При цьому, цим пунктом передбачено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Зі вказаною нормою кореспондуються положення абзацу 5 статті 14 Дисциплінарного статуту, яким обумовлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, враховуючи, що згідно з п. 8.4 Інструкції пропозиція виконавця щодо застосування до особи РНС конкретного дисциплінарного стягнення має зазначатися в резолютивній частині висновку, складанню такого висновку має передувати отримання виконавцем від особи, щодо якої проводиться службове розслідування, відповідних письмових пояснень або складання акта про відмову особи в їх наданні. При цьому факт відмови від надання пояснень, згідно з абзацом 6 підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції, відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Матеріали справи свідчать, що під час проведення службового розслідування письмові пояснення від позивача не були отримані, акт про відмову в їх наданні не складався, що є порушенням вимог Інструкції та Дисциплінарного статуту. Таке порушення фактично позбавило позивача захисту від можливих порушень його прав та законних інтересів, у той час як відповідно до п.п.6.2.2 п.6.2 Інструкції виконавець зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Суд зазначає, що отримання виконавцем від особи РНС письмового пояснення під час проведення службового розслідування, повне та ретельне з'ясування всіх обставин, що сприяли призначенню проведення цього розслідування, є важливою гарантією дотримання права особи на захист від необґрунтованого накладення дисциплінарного стягнення, адже відповідно до абзаців 10-11 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У той же час, допущені відповідачем порушення норм Інструкції та Дисциплінарного статуту свідчать, що службове розслідування було проведено відповідачем поверхово, без отримання пояснень від позивача та осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, які б дали змогу з'ясувати причини невиконання позивачем розпорядження №7-р від 18.02.2015.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у висновку службового розслідування запропонований виконавцем (ОСОБА_26 М.) вид дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження не влаштував начальника, який призначив проведення службового розслідування (Пашко П. В.), внаслідок чого був перекреслений та виправлений на догану. Так само вид стягнення з зауваження на догану був виправлений і у спірному наказі №105-к від 13.03.2015.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6.1.6 Інструкції при затвердженні висновку службового розслідування, ураховуючи думку виконавця (комісії) та на підставі поданих матеріалів службового розслідування, начальник, який призначив проведення службового розслідування, може прийняти рішення, яке відрізняється від запропонованого. У разі прийняття такого рішення власноруч викладає та обґрунтовує його у висновку службового розслідування.

Проте, в порушення цієї норми Інструкції у висновку службового розслідування Пашком П. В. жодне обґрунтування необхідності накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відмінного від запропонованого виконавцем, не наведено.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості.

Слід зауважити, що у даному випадку мова йде не лише про справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень фізичними чи юридичними особами, а про всі адміністративні справи, у яких оскаржується рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Однак, під час розгляду справи відповідачем не надані суду докази, які б свідчили про допущення позивачем дисциплінарного проступку; повноту та об'єктивність проведення службового розслідування; обґрунтованість застосування дисциплінарного стягнення саме у вигляді догани.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом та викладені вище обставини справи свідчать, що спірний наказ зазначеним вимогам не відповідає, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

При цьому, суд враховує, що наказом Національного університету державної податкової служби України №265-к від 19.05.2015 спірний наказ №105-к від 13.03.2015 був скасований.

Суд зазначає, що визнання акта суб'єкта владних повноважень протиправним як способу захисту порушеного права позивача застосовується у тих випадках, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Скасування ж акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є скасованими з моменту набрання постановою законної сили, тобто лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти, оскільки інакше буде заподіяно значно більшої шкоди суб'єктам правовідносин порівняно з відвернутою.

З урахуванням викладеного застосування різних способів захисту порушеного права позивача - визнання спірного акта протиправним або скасування такого акта - повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

Саме така правова позиція викладена в Листі Вищого адміністративного суду України від 27.07.2010 N 1145/11/13-10.

З огляду на це суд звертає увагу на те, що самостійне скасування відповідачем спірного акта означає втрату ним чинності саме з дати прийняття наказу, тобто з 19.05.2015, що не є перешкодою для надання судом оцінки правомірності винесення спірного наказу, чинність якого зберігалася з 13.03.2015 по 19.05.2015.

З урахуванням цього, суд зауважує, що оскільки досліджені судом обставини справи свідчать про безпідставне, необґрунтоване та незаконне винесення відповідачем наказу №105-к від 13.03.2015, наведене є підставою для визнання спірного наказу протиправним, проте в частині вимог про скасування цього наказу слід відмовити у зв'язку з втратою чинності оскаржуваного акта через самостійне скасування його органом, що його видав.

При цьому суд звертає увагу на те, що відмова в задоволенні вимог позивача про визнання протиправним спірного наказу виключно через втрату ним чинності на момент винесення рішення безумовно порушить права позивача на ефективний судовий захист від протиправної поведінки відповідача у вигляді безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності, внесення записів про це до послужного списку, а також порушить майнові права позивача у вигляді понесених ним витрат по сплаті судового збору.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 73,08 грн. відповідно до положень статті 94 КАС України підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України.

В судовому засіданні 02.06.2015 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 08.06.2015 р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Національного університету державної податкової служби України від 13.03.2015 № 105-к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1".

Відмовити в задоволенні позову в частині скасування наказу Національного університету державної податкової служби України від 13.03.2015 № 105-к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1".

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (08201, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.