Справа № 17632/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2011 р.справа № А27/354/07

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Юхименка О.В. Мірошниченка М.В.

при секретарі судового засідання: Тепловій Г.Є.

за участю сторін позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 довіреність від 11.05.2011 року

ОСОБА_3 довіреність від 08.11.2010 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська

на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2010 року

у справі № А27/354-07

за позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

до відповідача Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська

про про визнання недійсним податкових повідомлень рішень від 04.06.2007 року за № /0, від 04.06.2007 року за № /0

встановили: В липні 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення № /0 від 04.06.2007 року та № /0 від 04.06.2007 року.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2010 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська № /0 від 04.06.2007 року в частині визначення податкового зобовязання позивача з податку на додану вартість в сумі 9 460, 50 грн. , в тому числі 6307 грн. - основного платежу і 3 153,50 грн. штрафу, а також № /0 від 04.06.2007 року в частині визначення податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 561,55 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що позивачем належним чином підтверджено право на податковий кредит, оскільки рішення суду про визнання недійсними установчих документів ТОВ «Хатор - Синтез»та скасування зазначеного підприємства як платника податку на додану вартість, на час укладання угоди ТОВ «Хатор - Синтез»було включено до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. З приводу нарахування позивачу податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 561, 55 грн. суд першої інстанції вказав на те, що в акті перевірки відсутні посилання на первинні документи, на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, та інші докази, що достовірно підтверджують наявність порушення ч.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2010 року в частині скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська за № /0 від 04.06.2007 року в частині визначення податкового зобовязання позивача з податку на додану вартість в сумі 9 460,50 грн., в також № /0 від 04.06.2007 року в частині визначення податкового зобовязання приватного підприємця з доходів фізичних осіб в сумі 561,55 грн., прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказали на те, що при винесені оскаржуваної постанови судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «Хатор - Сінтез»анульоване 18.08.2005 року, відповідно податкові накладні виписані за період з 25.08.2005 року по 09.11.2005 року не можуть бути підставою для включення їх до податкового обліку, оскільки продавець на момент їх виписки не був зареєстрований в якості платника податку на додану вартість. Вважають також, що позивачем порушено ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року за № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»зі змінами та доповненнями, абз. 2,3,5, 6 додатку № 7 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Голови державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року № 64 ( зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження у 2004-2006 роках оподаткованого доходу та до несплати податку з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності за 2004 рік в сумі 2,85 грн., за 2005 у сумі 519,92 грн., за 2006 рік у сумі 38,78 грн.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу в який просив постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2010 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська без задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Позивач в судовому засіданні просив апеляційну скаргу ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши позивача та представників відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 18.05.2007 року ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська була проведена перевірка позивача за результатами якої складений акт № 33/173/ «Про результати виїзної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року». Відповідно до висновків перевірки встановлені наступні порушення : абзацу 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» внесені до декларацій за 2004-2006 роки перекручені дані, що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2004-2006 роки і як наслідок до несплати податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 2004 у розмірі 2,85 грн., 2005 -1303, 60 грн., 2006 -38,78 грн.; п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»занижено суму податкового зобовязання з ПДВ в розмірі 7 513 грн. у тому числі по періодах : березень 2005 року 1 206 грн., серпень 2005 року 1500 грн., вересень 2005 року 1 418 грн., жовтень 2005 року 1019 грн. і листопад 2005 року 2 370 грн.

На підставі зазначено акту перевірки уповноваженою особою податкового органу було прийнято податкові повідомлення рішення від 04.06.2007 року:

-№ /0 , яким визначено суму податкового зобовязання ОСОБА_1 за основним платежем 1 345,23 грн.;

№ /0 , яким визначено позивачу суму податкового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 11 269, 50 грн. з них 7 513 грн. за основним платежем та 3756,50 грн. штрафні (фінансові) санкції.

На думку фахівців контролюючого органу позивачем належним чином не було підтверджено право на податкових кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Хатор - Синтез», оскільки відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2006 року по справі № 36/64 скасовано реєстрацію вказаного товариства як платника ПДВ.

Така позиція фахівців податкового органу на думку колегії суддів є помилковою, зважаючи на наступне.

У відповідності з п. п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», діючого на час виникнення спірних правовідносин, платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або призвіще, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку ( продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис ( номенклатуру) товарів (робіт,послуг) та їх кількість (обсяг, обєм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; З) ставку податку на відповідну суму податку у цифровому значенні; И) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктом 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 зазначеного Закону.

Згідно з п. п. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг) вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи матеріальних активів, що підлягають амортизації.

Пунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»діючого на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт( послуг) актом прийняття робіт 9 послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеним цим підпунктом документами.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що на час укладення та виконання угоди купівлі-продажу між позивачем та «Хатор - Синтез»остане було включено до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців і мали свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ. Таким чином, висновки суду першої інстанції є вірними «Хатор-Синтез» мало право складати та видавати податкові накладні позивачу при здійсненні господарських операцій.

Зміст податкових накладних, які виписані ТОВ «Хатор-Синтез»не суперечить вимогам п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», діючого на момент виникнення спірних правовідносин. В ході перевірки податковим органом не виявлено будь-яких порушень щодо змісту таких податкових накладних.

Вірними також є висновки суду першої інстанції, що визнання в судовому порядку недійсним установчих документів ТОВ «Хатор-Синтез»та анулювання свідоцтва платника ПДВ не свідчить про недійсність укладеної та виконаної раніше угоди купівлі продажу між позивачем та ТОВ «Хатор-Синтез». Окрім того, зазначені обставини не є підставою для скасування свідоцтва платника ПДВ з моменту його видачі, відповідно до «Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 року за № 79. Діючим законодавством України не передбачено анулювання Свідоцтва платника податку ПДВ з дати його видачі.

Податковим органом також не надано будь-яких доказів того, що позивачеві було відомо про наявність обставин, встановлених в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2006 року, та завідомо неправомірне вчинення позивачем з ТОВ «Хатор-Синтез»господарських операцій, спрямованих на незаконне отримання податкового кредиту.

Окрім того, зі змісту рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2006 року не вбачається того, що дії посадових осіб ТОВ «Хатор-Синтез»повязані з господарськими операціями з позивачем. Отже , рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2006 року не свідчить про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», діючого на момент виникнення спірних правовідносин, на які послався відповідач в акті перевірки № 33/173/ від 18.05.2007 року.

Таким чином ТОВ «Хатор-Синтез»на момент здійснення господарських операцій з позивачем мало статус платника ПДВ, а також мало законні підстави для складання податкових накладних. На підставі таких податкових накладних позивачем правомірно сформовано податковий кредит.

Отже висновки суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення рішення № /0 від 04.06.2007 року є незаконними в частині визначення податкового зобовязання позивача з ПДВ в сумі 9460,50 грн. в тому числі 6307 грн. основного платежу і 3 153, 50 грн. штрафу є вірними.

Що стосується нарахування податковою інспекцією позивачу податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 561,55 грн. колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

На думку фахівців контролюючого органу позивачем порушено абз.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», зі змінами та доповненнями, в частині внесення до декларацій про доходи 2004-2006 роки перекручених даних, що призвело до заниження оподаткованого доходу у 2004-2006 роках, і як наслідок до несплати податку з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності за 2004 році на 2,85 грн., за 2005 рік у сумі 1303,60 грн., за 2006 рік у сумі 38,78 грн.

Частиною 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»оподаткованим доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом ( виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведені остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені норми законодавства не ставлять умовою віднесення витрат до валових витрат за придбання товару, продаж такого товару та отримання коштів за його реалізацію в одному податковому періоді.

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що в акті перевірки фактично відсутні посилання на первинні документи, на підставі яких вчинені записи в податковому та бухгалтерському обліку, та інші докази, які б підтверджували наявність порушення позивачем норм Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»

У звязку з цим, у висновках акта перевірки податковий орган дійшов до безпідставного висновку про порушення позивачем ч.2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

У відповідності до ст.. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 71 КАС України , кожна сторона повинна довести ті обстави, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак всупереч вимогам ст.. 71 КАС України відповідачем не було доведено у встановленому порядку правомірності податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 9 460, 50 грн., в тому числі 6307 грн. основного платежу і 3 153,50 грн. штрафних ( фінансових) санкцій, згідно податкового повідомлення рішення за № /0 від 04.06.2007 року та податкового зобовязання позивача по податку з доходів фізичних осіб в сумі 561,55 грн., згідно до податкового повідомлення рішення № /0 від 04.06.2007 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених в оскаржуваній постанові

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів.

Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни постанови господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2010 року по справі № А27/354-07.

Керуючись ч.1ст. 198, ст. ст.200, 205, 206 КАС України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2010 р. по адміністративній справі № А27/354-07 без змін.

Ухвала суд набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.06.2011 року

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко