Справа № 803/2627/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Справа № 876/1318/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Реєстраційної служби ГУЮ у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, в зв'язку з неприйняттям рішення про звільнення позивача із займаної посади згідно поданої заяви за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України з 02.10.2014 року; 2) визнати протиправним і скасувати п.1 наказу відповідача № 1106/3 від 27.11.2014 р. «Про звільнення» в частині визначення дати та формулювання підстави звільнення позивача з займаної посади на підставі п.7 ч.1 ст.36 КЗпП України з 27.11.2014 р., змінивши на наступне: згідно поданої заяви за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 02.10.2014 року; 3) зобов'язати відповідача внести зміни до трудової книжки позивача згідно поданої заяви за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 02.10.2014 року; 4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

Відповідач Реєстраційна служба ГУЮ у Волинській області позову не визнав, подав суду першої інстанції заперечення, просив відмовити у задоволенні позову.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, винесена з неповним з'ясуванням обставин справи та грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що службове розслідування щодо позивача проводилось відповідачем 2 місяці, у зв'язку з чим порушено вимоги п.4 ч.5 ст.55 Закону України «Про державну службу». 26.09.2014 р. позивача було відсторонено від займаної посади без збереження заробітної плати, чим порушено ч.2 ст.56 Закону України «Про державну службу». Також вказує апелянт, що у зв'язку з написанням позивачем заяви від 18.09.2014 року про звільнення за власним бажанням, у відповідача виник обов'язок щодо звільнення (розірвання трудового договору) через 2 тижні від подачі такої заяви. Однак, оскарженим наказом №1104/3 від 27.11.2014 р. позивача було звільнено лише 27.11.2014 р., а не у відповідності до ст. 38 КЗпП України з 02.10.2014 р.. Таким чином, відповідачем умисно допущено бездіяльність, що полягає у не звільненні позивача зі займаної посади на підставі заяви. Крім того, зазначає апелянт, що у законодавстві України немає норми яка б забороняла звільнення працівника (державного службовця) під час проведення службового розслідування. В оскарженому наказі №1104/3 від 27.11.2014 р. зазначено, що підставою для звільнення позивача слугував вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2014 р., а тому позивача потрібно було звільняти із займаної посади не на підставі п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП України, а на підставі п.7 ч.1 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 29.12.2014 р. та прийняти нове судове рішення, яким позовну заяву задоволити повністю.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12.04.2013 року працював на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівського РУЮ Волинської області, мав 15 ранг державного службовця. 09.04.2013 року позивач прийняв присягу державного службовця (а.с. 9- 17).

12.09.2014 року відповідача було повідомлено слідчим управлінням УМВС України у Волинській області про проведення досудового розслідування щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2014 року позивача ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади на час досудового розслідування та судового провадження строком на 2 місяці (а.с. 39).

18.09.2014 року позивач подав до ГУЮ у Волинській області заяву про звільнення його з посади за власним бажанням з 02.10.2014 року (а.с. 18).

Наказом ГУЮ у Волинській області № 228/7 від 26.09.2014 року «Про проведення службового розслідування» призначено з 26.09.2014 року по 26.11.2014 року службове розслідування відносно позивача, у зв'язку із проведенням вказаного кримінального провадження та винесенням ухвали слідчого судді від 17.09.2014 року про відсторонення позивача від займаної посади (а.с. 47-48).

Наказом ГУЮ у Волинській області № 229/7 від 26.09.2014 р. на період проведення службового розслідування позивача відсторонено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати (а.с. 19, 49).

02.10.2014 року листом № 07-25/3663 начальника Реєстраційної служби ГУЮ у Волинській області надано позивачу відповідь про неможливість задоволення його заяви про звільнення за власним бажанням з 02.10.2014 року, оскільки його з 26.09.2014 року відсторонено від посади, проводиться службове розслідування (а.с. 29, 53).

Також встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2014 року, який набрав законної сили 24.11.2014 року, позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України і призначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади у державних органах та їх апараті строком на 3 роки без конфіскації майна, з позбавленням відповідно до вимог ст. 54 КК України рангу державного службовця. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки (а.с. 21-27, 40-46).

Службове розслідування відповідачем припинено 26.11.2014 року і складено Акт службового розслідування, відповідно до якого комісією запропоновано визнати дії ОСОБА_1 при виконанні своїх службових обов'язків такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про державну службу», Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Кримінального кодексу України, а також винести наказ про звільнення ОСОБА_1 із найманої посади на підставі вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2014 року (а.с. 56-60).

Наказом Реєстраційної служби ГУЮ у Волинській області від 27.11.2014 року № 1106/3 «Про звільнення ОСОБА_3.» позивача звільнено з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, 27.11.2014 року, у зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, на підставі п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП України та позбавлено 15 рангу державного службовця (а.с. 28, 61).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позивачем позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зміну дати і формулювання підстави звільнення, стягнення моральної шкоди, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну службу» (тут і надалі в редакції на час розглядуваних правовідносин), дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця, зокрема, за порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби.

Згідно статей 16, 22 цього Закону, на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Статтею 30 вказаного Закону передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється, зокрема, у разі притягнення державного службовця до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 36 КЗпП України, однією із підстав припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (пункт 7-1). У випадку, передбаченому пунктом 7-1 ч.1 цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», корупційне правопорушення - це умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність. Корупція - це використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей.

Державні службовці є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення (п.1 ч.1 ст.4 вказаного Закону).

Статтями 21, 22 цього Закону передбачено, що за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку. Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом. Особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

З врахуванням наведеного, є безпідставними доводи апелянта про те, що притягнення його до кримінальної відповідальності вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.10.2014 року за ст.368 ч.3 КК України («Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою») не є підтвердженням притягнення його до відповідальності за корупційне правопорушення.

Таким чином, є правомірними висновки відповідача про можливість звільнення позивача з посади на підставі п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП України (у зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення).

Суд апеляційної інстанції також враховує, що питання проведення службового розслідування, крім вказаних вище ст.22 Закону України «Про державну службу», ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та ст. 46 КЗпП України, врегульовані Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затв. постановою КМ України від 13 червня 2000 року № 950.

Так, стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі недодержання ними законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією. Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду державного службовця, стосовно якого має проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює державний службовець. Термін службового розслідування не може перевищувати 2 місяців. Службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. За державним службовцем на час відсторонення від виконання повноважень за посадою зберігається заробітна плата.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що при відстороненні трудові відносини не припиняються, також не припиняється і дія трудового договору, але працівник тимчасово до роботи не допускається. Що ж стосується оплати часу відсторонення, то законодавством передбачено такі варіанти: 1) заробітна плата за період відсторонення не зберігається; 2) заробітна плата за період відсторонення не зберігається, але відшкодовується на основі спеціального закону (ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»); 3) заробітна плата за період відсторонення зберігається повністю; 4) заробітна плата зберігається в розмірі двох третин тарифної ставки (посадового окладу); 5) за період відсторонення працівникові виплачується допомога по соціальному страхуванню.

Питання щодо виплати позивачу заробітної плати за період його відсторонення від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування не впливає на оскаржені позивачем дії і рішення відповідача щодо звільнення з посади.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача в зв'язку з неприйняттям рішення про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади згідно поданої заяви за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України з 02.10.2014 року, зміни причини формулювання звільнення та зобов'язання відповідача внести зміни до його трудової книжки.

Так, із матеріалів справи, а саме копій табелів обліку робочого часу за вересень-листопад 2014 року видно, що позивач ОСОБА_1 після 02.10.2014 року продовжував працювати (виходив на роботу, подавав документи про тимчасову непрацездатність), а тому згідно ч.2 ст. 38 КЗпП України трудовий договір продовжував діяти.

Крім цього, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення із відповідача в користь позивача моральної шкоди, оскільки відсутні докази заподіяння відповідачем такої шкоди позивачу у досліджуваних відносинах щодо проходження і звільнення з публічної служби.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та об'єктивно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 29.12.2014 року винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 29.05.2015 року.