Справа № 2а-1492/11/0970
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2011 р. Справа № 2a-1492/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Андрейчук Л.М.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі

про встановлення відсутності повноважень, визнання незаконними та скасування вимог №430/1 від 29.10.2010 р. та №430/2 від 17.02.2011 р.,-

ВСТАНОВИВ:

05.05.2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про встановлення відсутності повноважень у відповідача складати вимоги про сплату боргу та визнання незаконними і скасування вимог про сплату боргу №430/1 від 29.10.2010 року та №430/2 від 17.02.2011 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані вимоги про сплату боргу винесені відповідачем на суму несплачених страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування є незаконними, винесені з порушенням порядку встановленого законодавством та такими, що підлягають скасуванню. З посиланням на положення Закону України «Про систему оподаткування», Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України, Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» зазначає, що тільки він, як власник майна, має право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, в тому числі, й щодо сплати внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, з посиланням на положення пункту 15.1 Інструкції про порядок обчислення сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зазначає, що ним заява встановленого зразка щодо перерахунку розміру страхових внесків, до органу пенсійного фонду не подавалась.

Позивач в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Суду пояснив, що при прийнятті оскаржуваних вимог управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі діяло в межах повноважень та в порядку встановленому пенсійним законодавством України. Крім того, зазначив, що посилання позивача на норми податкового, цивільного та господарського законодавства України є безпідставними, оскільки вони не спрямовані на врегулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення та страхування. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані докази, судом встановлено наступне.

16.03.2007 року Снятинською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_2, який протягом 2010 року перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку.

Виключно Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками. Статтею 5 вказаного Закону його дію поширено на регулювання відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить.

Статтею 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 даного Закону страхувальниками відповідно є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина перша статті 15 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визначає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону. Частина третя вказаної статті встановлює, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

Частина 2 статті 17 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлює обовязки страхувальників, пункт шостий якої передбачає, що страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частина 6 статті 20 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлює обовязок страхувальників сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є страхувальником, платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на якого покладені обовязок нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Судом встановлено, що позивач є субєктом підприємницької діяльності та перебуває на спрощеній системі оподаткування є платником єдиного податку.

29.10.2010 року управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі винесено вимогу про сплату боргу №430/1, якою зобовязано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 632,46 гривень. Позивачем вказана сума недоїмки не погашалась. 17.02.2011 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу №430/2, якою зобовязано позивача сплатити недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 656,34 грн.

Відповідно до п.3 ст.11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, в тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є застрахованими особами.

Згідно ч.6 ст. 18 вказаного Закону законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Законом України Про внесення змін до законів України Про Державний бюджет України на 2010 рік та Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування було змінено правове регулювання сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування для платників єдиного податку, яким є позивач. Даний закон набрав чинності 17.07.2010 року.

У відповідності до вищевказаного Закону підпункт 4 пункту 8 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування викладено в наступній редакції: фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

У відповідності до абзацу 9 статті 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний страховий внесок сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до вимог вищевказаного закону фізичні особи субєкти підприємницької діяльності зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для зазначених платників є квартал.

Статтею 4 Закону України «Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку збору у розмірі 33,2 %.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік у місячному розмірі: з 1 січня 869 грн., з 1 квітня 884 грн., з 1 липня - 888 грн., з 1 жовтня 907 грн., з 1 грудня 922 грн.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску у 2010 році у місячному розмірі становила з 1 січня 288,51 грн., з 1 квітня 293,49 грн., 1 липня - 294,82 грн., з 1 жовтня 301,12 грн., з 1 грудня 306,10 грн. Зокрема позивачем за третій квартал 2010 року необхідно було сплатити 884,46 гривень, та 908,34 грн. за четвертий квартал 2010 року.

Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, позивачем сплачено страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за третій квартал 2010 року в розмірі 252 грн., та 252 грн., за четвертий квартал 2010 року. Відповідно, сума недоїмки по страховому внеску за третій квартал 2010 року становить 632,46 грн., та 656,34 грн., за четвертий квартал 2010 року.

Як наслідок суд приходить до висновку, що на позивача покладено обовязок здійснювати сплату страхових внесків в строк встановлений законодавством та в розмірах визначених п.п.4 пункту 8 розділу XV Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" в період існування спірних правовідносин третій, четвертий квартали 2010 року, а вимоги №430/1 від 29.10.2010 року та №430/2 від 17.02.2011 року є правомірними.

Стаття 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює відповідальність страхувальників, частиною 1 якої передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Частина 2 вказаної статті Закону передбачає, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

У відповідності до частини 3 статті 106 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Таким чином суд, приходить до висновку, що управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області правомірно, в межах компетенції винесено вимоги про сплату боргу №430/1 від 29 жовтня 2010 року та №430/2 від 17 лютого 2011 року на виконання Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в редакції від 17.07.2010 року.

Посилання позивача на положення Закону України «Про систему оподаткування», Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України, Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», судом до уваги не приймаються, оскільки вказані нормативно-правові акти не регулюють відносини, які виникають у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Також, судом не приймається до уваги посилання позивача на ту обставину, що ним не подавалось жодної заяви до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі у відповідності до пункту 15.1 Інструкції про порядок обчислення сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, оскільки вказана норма поширюється на правовідносини з приводу зарахування до страхового стажу неповного місяця роботи застрахованої особи, а не страхувальника, яким в даному випадку виступає позивач ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене оскаржувані вимоги про сплату боргу №430/1 від 29.10.2010 року та №430/2 від 17.02.2011 року, виставлені фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 є правомірними, а позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: (підпис) ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 03.06.2011 року.