Справа № 9101/128063/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2011 р. справа № 2а-4859/11/1111

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді на постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 червня 2011 року у справі № 2а-4859/11/1111 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про оскарження неправомірної бездіяльності і зобовязання виконати певні дії,-

в с т а н о в и В:

У травні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, якому просив суд поновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав; визнати протиправною бездіяльність відповідача по призначення та перерахунку позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 22 травня 2008 рок безстроково, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 червня 2011 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправними дії відповідача, які виразилися у відмові позивачу здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 04.11.2010 року. Зобовязано відповідача здійснити з 04.11.2010 року перерахунок та виплату позивачу пенсію по інвалідності у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановленою ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з зазначеною постановою відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда скасувати та винести рішення, яким відмовити позивачу у повному обсязі.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) та є інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням серії А № 4444314 (а.с.8).

Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 654 здійснювало виплату з 01.04.2011 року 932,30 грн. основної пенсії по інвалідності 1 групи; 229,20 грн. додаткової пенсії; 382,00 грн. підвищення інваліду війни; 114,60 грн. державної соціальної допомоги на догляд інваліду 1 групи; 70,00 грн. щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття інваліду війни 1 групи; 105,50 грн державної адресної допомоги згідно з постановою КМУ №656 (а.с.4).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 даного Закону визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4 категорій, це зокрема, державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1 постраждалих від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 1-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів 1 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не постанова Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року та інші постанови КМУ, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»де визначено, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Крім того, згідно положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок основної та щомісячної додаткової пенсії починаючи з 2008 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У 2008 році відповідач здійснював розрахунок пенсії позивачу виходячи із постанови Кабінету Міністрів України КМУ № 654 від 16.07.2008 року та Закону України Про державний бюджет на 2008 рік, яким стаття 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції.

Проте, Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі N 1-28/2008 щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України на 2008 рік були визнанні такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за якими особам постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС та віднесеним до 1 категорії, інвалідам 1 групи, до яких відноситься позивач, повинна була призначатися та виплачуватися відповідачем щомісячно з 22 травня 2008 року пенсія у складі державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернувся до Ленінського районного суду м.Кіровограда 04 травня 2011 року, тобто, вже після внесення Законом України «Про судоустрій і статус суддів»змін до КАС України, якими змінено строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа Стаббігс та інш. Проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгіїрішення від 27.02.1980р.).

Тому, враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом, а саме 04 травня 2011 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді здійснити перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог п.4 ст.54, ст.50, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 04 листопада 2011 року.

При розгляді справи апеляційний суд керувався пунктом 9 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення та листом Вищого Адміністративного Суду України №910/13/13-09 від 17.06.2009

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 207 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 06 червня 2011 року у справі № 2а-4859/11/1111без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко