Справа № 2а-0370/2694/12
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Львів № 9104/169519/12

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника позивача: ОСОБА_1

представника апелянта: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинської області на постанову Волинської окружного адміністративного суду від 21.09.2012 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

23.08.2012 р. позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 14.05.2012 року.

Постановою Волинської окружного адміністративного суду від 21.09.2012 року позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 14.05.2012 року № .

Не погодившись із даною постановою, апелянт Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Волинської окружного адміністративного суду від 21.09.2012 року скасувати та прийняти нову якою відмовити в позові.

Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильними виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, з 02.04.2012 року по 06.04.2012 року податковий орган провів документальну позапланову виїзду перевірку дотримання вимог податкового законодавства СПД - фізичної особи ОСОБА_3 по взаєморозрахунках з ТзОВ «Ортанія-Буд» та ТзОВ «Косплектспецтрейдмаркет» за травень - грудень 2010 року та травень 2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 13.04.2012 р. № 727/17-2/ яким встановлено порушення:

-ч.1 ст.203, 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 ЦК України в частині недоотримання в момент вчинення правочину вимог, які спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обмовлені п.5 ст.203 ЦКУ), договори СПД ОСОБА_3 ТзОВ «Ортанія-Буд» та ТзОВ «Комплектспецтрейдмаркет» відповідно до частини 1,5 ст.203, п.1.2 ст.215, ст.228 ЦКУ, мають ознаки нікчемності та є нікчемними - в силу закону.

-п.198.1. п.198.2 т.198, п.201,10 ст.201 ПК України в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на суму 36 321 грн. 00 коп. в т.ч. за червень 2010 року - 20 615 грн. 00 коп., липень 2010 року - 7 560 грн. 00 коп., грудень 2010 року 2 492 грн. 00 коп. та травень 2011 року - 5 694 грн. 00 коп. та занижено суму ПДВ яка підлягала сплаті в бюджет за 2010 рік на суму 30 667 грн. 00 коп. та за 2011 рік на суму 3 889 грн. 00 коп.

На підставі вказаного акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення рішення за формою «Р» від 14.05.2012 р № про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 42 233 грн. 75 коп. в тому числі: за основним платежем - 34556 грн., та за штрафними ( фінансовими) санкціями (штрафами) - 7667,75 грн.

Підставою для винесення вказаних повідомлень-рішень є висновки податкового органу про безтоварність здійснення господарських операцій та нікчемність правочинів у зв'язку з завищенням позивачем податкового кредиту за червень, липень, грудень 2010 р. та травень 2011 р., та заниження суми ПДВ що підлягала сплаті в бюджет за 2010 р. та за 2011 р.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що акт перевірки від 13.04.2012 р. № 727/17-2/ включає в себе висновки податкових органів, зроблених в ході проведення протягом 2011 р. документальних невиїзних перевірок ТзОВ «Оратанія-Буд» та «ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк».

26.12.2001 р. ОСОБА_3 зареєстрований як суб»єкт господарювання, що підтверджується свідоцтвам про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. 03.01.2001 р. взятий на облік як платник податків, що підтверджується довідкою Луцької ОДПІ від 10.05.2007 р. № 1117.

З врахуванням доводів податкового органу про нікчемність характеру угод, якладених між позивачем та ТзОВ «Орантія-Буд» та ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк» підлягають з'ясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій, за яким позивачем сформовано податковий кредит.

Як видно із матеріалів справи в травні 2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 на підставі усної домовленості придбавав товар (засувки, кран, клапани) у ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк» на загальну суму 34 161 грн. 00 коп.

ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк» видав фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 на поставлений товар податкову накладу від 12.05.2011 року №45 та видаткову накладну від 12.05.2011 року №РН-0000347 на загальну суму 34164,00 грн., в тому числі: сума ПДВ - 5694,00 грн., яка і була включена до податкового кредиту. Оплата за придбаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТзОВ «Комплектспецтрейдмарк» коштів за придбаний товар, що підтверджується банківською випискою від 25.05.2011 року.

Крім того, без укладення письмової угоди фізична особа - підприємець ОСОБА_3 за період з червня по грудень 2010 року та у травні 2011 року придбавав у ТзОВ «Оратанія-Буд» товарно-матеріальні цінності на загальну суму 542748,00 грн., в тому числі ПДВ - 90458,00 грн., згідно видаткових накладних від 27.05.2011 року №РН-0000086, від 21.06.2010 року №РН-0000014, від 29.06.2010 року №РН-0000015, від 12.07.2010 року №РН-0000021, від 02.09.2010 року №0000032, від 07.12.2010 року №РН-0000089, від 05.11.2010 року №РН-0000053, податкових накладних від 27.05.2011 року №35, від 12.05.2011 року №10, від 21.06.2010 року №59, від 29.06.2010 року №65, від 12.07.2010 року №82, від 02.09.2010 року №127, від 07.12.2010 року №275, від 05.11.2010 року №212 та рахунків-фактур від 21.06.2010 року №СФ-210605, від 29.06.2010 року №29/06/01, від 11.07.2010 року №11/07/01, від 10.09.2010 року №10/09/06.

Оплата за придбаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТзОВ «Оратанія-Буд» коштів за придбаний товар, що встановлено судом першої інстанції та підтверджується банківськими виписками.

Придбані у вказаних контрагентів товарно-матеріальні цінності позивачем реалізовані Державному КП «Луцьктепло» та ДП «Прикарпатзахідтранс», що підтверджується податковими, видатковими накладними, довіреностями на отримання товару наявними у матеріалах справи.

На момент здійснення спірних господарських операцій та видачі податкових накладних позивач та його контрагенти включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявні свідоцтва платника податку на додану вартість які не були анульовані.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи які фіксують факти здійснення господарських операцій.

В п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого ( нарахованого) у зв'язку з придбання товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними ( або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу )чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

Первинні документи судом визнані недійсними не були, судових спорів щодо правильності їх складання немає, відсутні докази які свідчать про те, що наведені в податкових накладних відомості не відповідають дійсності та свідчать про фіктивність господарської операції.

Також, колегія суддів вважає, що відсутність матеріальних ресурсів у контрагентів не може бути достатньою підставою для висновків щодо фактичного нездійснення господарської операції. У законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів та формувати податковий кредит і валові витрати лише за їх наявності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що представлені позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та підтверджують реальність (товарність) здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами по наданню послуг, отримання товарно-матеріальних цінностей та використання їх в господарській діяльності та спростовують висновки податкового органу про протиправність віднесення позивачем сум податку на додану вартість за господарськими операціями до складу податкового кредиту.

Позивач не може нести відповідальність за допущені порушення свого контрагента при укладені ним інших договорів, а також формування своїх податкових зобов'язань.

Чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку ( стану ) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Висновки податкового органу щодо завищення податкового кредиту та заниження суми ПДВ не ґрунтується на нормах закону та не містить посилань на первинні або інші документи які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку що б підтверджували наявність факту порушення податкового законодавства позивачем.

Покликання апелянта не нікчемність правочинів колегія суддів не бере до уваги оскільки, вказані правочини судом визнані недійсними не були, судових спорів щодо правильності їх складання немає, відсутні докази які свідчать про те, що наведені в податкових накладних відомості не відповідають дійсності та свідчать про фіктивність господарської операції.

ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним розгляду у судовому порядку не підлягають, оскільки визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У Постанові Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховний Суд України розтлумачив, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п. 4 Постанови). Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України ) (п. 7 Постанови).

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що представлені позивачем первинні документи підтверджують реальність (товарність) здійснення господарських операцій, дотримання умов формування податкового кредиту з ПДВ по операціях з контрагентами та спростовують висновки податкового органу про протиправність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ по взаєморозрахунках з контрагентами в період охоплений перевіркою.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинської окружного адміністративного суду від 21.09.2012 року у справі за № 2а-2694/12/0370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

Р.М. Шавель