Справа № 36271/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2010 р. справа № 2а-2355/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Лукманової О.М. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області суду від 22 вересня 2009 року по справі №2а-2355/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення допомоги, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року позивачка звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації Дніпропетровської області, та уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та не виплати у повному обсязі допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007-2008р.р., зобовязати відповідача сплатити недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною за період з 01 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 1690,18 грн., з 22 травня 2008 року по 30 жовтня 2008 року у розмірі 3045,92, вирішити публічно-правовий спір в одному провадженні з даною адміністративною позовною заявою, щодо відшкодування упущеної вигоди завданої органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності, відшкодувати за рахунок державного бюджету суму упущеної вигоди за період з 01 січня 2008 року по21 травня 2008 року у розмірі 1869,38 грн., відшкодувати за рахунок державного бюджету суму упущеної вигоди, а саме недоплачену суму допомоги по народженню дитини у сумі 1963,80 грн.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2009 року адміністративний позов задоволено частково: визнано бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.08.2007 року по 31 грудня 2007року протиправною, зобовязано відповідача зробити перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.08.2007 року по 31.12.2007 року згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року з урахуванням встановлених статтею 62 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити донарахування суми щомісячної допомоги, в решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачкою було пропущено річний строк звернення до суду за захистом порушених прав, визначений ч.2 ст.99 КАС України. Зазначає, що коштів в бюджеті на виконання постанови суду не передбачено. Окрім того, Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік»не були збільшені видатки на виплату вищевказаної допомоги.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Судом встановлено, що позивачка має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини (свідоцтво про народження а.с. 7) та є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (надалі Закон № 2811-ХІІ).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивака має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми ».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є працюючою особою (а.с. 8), а тому їй у 2007 році була призначена та виплачувалась вказана допомога на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими народженням та похованням .

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Як слідує із Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 "Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" Управління праці та соціального захисту населення з 01 січня 2007 року повинні призначати, а з 2 кварталу 2007 р. зобов'язані виплачувати допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Згідно ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а відповідно до ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації Дніпропетровської області здійснювало нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до статті 56 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-У.

Приймаючи до уваги той факт, що з 9 липня 2007 року відновлена дія статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ, за якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та дія ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", за якою розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не повинен бути меншим за розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій відповідача з липня 2007 року і по грудень поточного року щодо неправомірного нарахування та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України.

З огляду на вказане, посилання відповідача на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст. 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", колегією суддів визнаються безпідставними, так як встановлено, що з 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення ними трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму , а саме - згідно ст. 62 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік .

Статтею 13 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми передбачено право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Оскільки законодавець ставить можливість отримання такої допомоги в залежність від фактичного здійснення догляду за дитиною, незалежно від того, ким такий догляд буде здійснюватись одним із батьків, усиновителем, опікуном, бабою, дідом або іншим родичем, колегія суддів приходить до висновку, що за таких умов, коли допомога фактично призначається на дитину, за якою здійснюється догляд, то осіб, що здійснюють такий догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, слід відносити до категорії основних соціальних і демографічних груп населення.

З огляду на вказане, при вирішенні питання щодо застосування розміру прожиткового мінімуму на відповідний рік - слід застосовувати розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за відповідний період.

Згідно ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлюється у розмірі: з 01 квітня 2007 року - 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - 470 грн. Відповідно до довідки про виплати сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 8) позивачка отримала у 2007 році за: серпень 2007р. 549,87 грн., вересень 2007р. 554,03 грн., жовтень 2007р. 555,64 грн., листопад 2007р. 555,64 грн., грудень 2007р. 555,64 грн..

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що кошти для виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік»не передбачалися, а також виплати їй не має можливості. В цій частині доводи апелянта про відсутність бюджетного фінансування суд не приймає до уваги, оскільки судові рішення приймаються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги та згідно частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік колегія суддів зазначає про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»була викладена в наступній редакції «допомога по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., а тому підстав для задоволення позовних вимог за цей період не має. Відповідно до довідки (а.с. 8) позивачка отримувала з січня по червень 2008 року 555,64 грн. та з липня по грудень 2008 року 130,64 грн. щомісяця впродовж року, а тому підстав для задоволення позовних вимог за цей період не має.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 28/2008 положення наведених законів, якими визначено розмір державної допомоги по догляду за дитиною, не визнавались неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позовних вимог за період з 01.08.2007 року по 31.12.2007 року суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивачем без поважних причин було пропущено строк подачі позовної заяви згідно ст. 99 КАС України, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (опубліковане в офіційних виданнях України 27.07.2007 року) є загальнодоступними, позивачка мала змогу з ним ознайомитись та дізнатись, що її право порушено саме з моменту оприлюднення зазначеного рішення Конституційного Суду України. Також позивачка отримувала зазначену допомогу та мала можливість контролювати її розмір.

Позивач звернувся за позовом до суду 19 травня 2009 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с. 1).

Виходячи з цього строк звернення позивачем до суду з вимогою перерахунку та виплати йому державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 01 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року пропущений без поважної причини, тому в цій частині позовні вимоги за цей період задоволенню не підлягають.

Щодо відмови в задоволені позовних вимог, позивач своїм правом оскаржити постанову суду першої інстанції не скористався, що позбавляє суд процесуальної можливості переглянути постанову в частині відмови в задоволені позовних вимог.

Відповідно п.3 ч.1 ст. 198. КАС України суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду має можливість скасувати її та прийняти нову постанову суду. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області суду від 22 вересня 2009 року по справі №2а-2355/09 та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області суду від 22 вересня 2009 року по справі №2а-2355/09 задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного Дніпропетровської області суду від 22 вересня 2009 року по справі №2а-2355/09 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили.

Судді: М.А. Руденко

ОСОБА_3

ОСОБА_4