Справа № 38936/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2010 р.справа № 2а-397/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Чепурнова Д.В. Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2009 року по справі №2а-397/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації третя особа: Центр по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії та стягнення недоотриманої державної допомоги при народженні та догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року позивачка звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації в якому просила: поновити строк для звернення, визнати неправомірними дії відповідача, зобовязати відповідача перерахувати та виплатити їй суми недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з березня 2008 року по 30 серпня 2009 року в розмірі 7547,00 грн., та зобовязати відповідача відшкодувати моральні збитків у розмірі 3000,00 грн.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2009 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони в судове засідання не зявились про час та місце слухання справи повідомленні, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка має дитину ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини (свідоцтво про народження а.с. 7) та є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (надалі Закон № 2811-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.15 вищезазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2811-ХІІ розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої ст.15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію ч.1 ст.15 Закону України №2811-ХІІ та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007" (надалі Закон №489-V).

Статтею 56 Закону №489-V встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України №2811-ХІІ здійснюється у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії ч.1ст.15 та п.3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Позивач отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з березня 2008 року і відповідач повинен був провести нарахування сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Щодо вимог позивача про стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п.23 пп.7 Розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»була викладена в наступній редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.»

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №28/2008 (№10-рп/2008) положення п.23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік задоволенню не підлягають.

У відповідності зі статтями 1, 13 Закону України «Про Конституційний Суд України»єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Отже до компетенції адміністративних судів, як судів загальної юрисдикції, належить надання висновків щодо відповідності нормативно-правових актів законам України (законності), в той час як прийняття рішень та надання висновків щодо конституційності законів та інших нормативно-правових актів є виключною юрисдикцією Конституційного Суду України.

Частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що за вказаним принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Відносно вимог по виплатам за 2009 рік, колегія суддів виходила з того, що правові підстави для вирішення таких вимог є аналогічними 2008 року, зокрема положення частини 1ст. 15 Закону №2811-ХІІ в частині встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не визнавалась не конституційною, і тому має юридичну силу до визнання її неконституційною окремим рішенням органу конституційного контролю. Отже, позовні вимоги за 2009 рік задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що постанова Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2009 року у даній справі є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верхньодніпровського районного суду від 20 жовтня 2009 року по справі №2а-397/09 залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2009 року по справі №2а-397/09 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців.

Судді: М.А. Руденко

ОСОБА_3

ОСОБА_4