Справа № 6602/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2010 р. справа № 2а-375/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 на постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2010 року у справі №2а-359/109 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2009 року позивач звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати поважною причину пропуску звернення до суду для отримання вказаних вимог за 2007, 2008 роки; визнати протиправними дії відповідача стосовно відмови у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення на 2007-2009 роки в розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ та стягнути з останнього суму у розмірі 7650 грн. та допомогу до 5-го травня за 2007, 2008, 2009 роки в розмірах, передбачених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з урахуванням ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2009 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради стосовно відмови позивачу у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради, нарахувати та сплатити на користь позивача недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат за 2009 рік, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням тих виплат, які були проведені позивачу у розмірі 3025 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги, заявлені по цій справі в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що судом першої інстанції невірно були застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, в порядку, передбаченому ст. 41 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А № 109562 (а.с.12). Щорічна допомога на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за 2007 рік виплачена 08.07.2007 року в розмірі 100,00 грн, в 2008 році виплачувалась 31 січня в розмірі 189,60 грн, за 2009 рік, 21 січня в розмірі 189,70 грн. відповідно до Постанови КМУ від 12.07.2005 №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(а.с.10).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дія частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»зупинялась Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік». Проте рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 таке зупинення визнано неконституційним. Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

На час виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2007 році відповідач діяв відповідно до діючого законодавства. Рішення Конституційного суду України не мають зворотної дії в часі і у субєкта владних повноважень після їх прийняття не виникло додаткових зобовязань по перерахунку щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційним) положення розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими було внесено зміни до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На час виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 2008 році відповідач також діяв відповідно до діючого законодавства, оскільки виплата відбулась до 22 травня 2008 року, тому відповідач не повинен здійснювати перерахунок щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за 2008 рік.

У 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»діє в редакції до внесення відповідних змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Однак, будь-яких постанов Кабінетом Міністрів України з цього приводу у 2009 році не виносилось, рішень Конституційним Судом України не приймалось.

Відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в 2009 році та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на щорічну одноразову виплату на оздоровлення за 2009 рік.

Що стосується вимоги позивача здійснити щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в 2007, 2008, 2009 роках колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як інвалід війни 1 групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є № 090912 (а.с.12).

Виплата позивачу вищевказаної разової грошової допомоги відбулась у 2007, 2008, роках саме до 5 травня позивачу як інваліду війни ІІІ групи, а у 2009 році до 5 травня позивачу як інваліду війни 1 групи, що підтверджується довідками, які міститься в матеріалах справи (а.с. 9, 47).

У відповідності до Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік на період 2007 року зупинено дію ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та обмежені виплати по ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідач при здійсненні виплат щорічної допомоги діяв в межах Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, тому визнання Конституційним Судом України неконституційними положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік не впливає на правомірність дій відповідача, оскільки прийняття рішення Конституційним Судом України відбулося після виплат визначених Законом сум.

Відповідно до пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щорічно до 5 травня інвалідам війни, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року №183 "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" було встановлено, що у 2008 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни здійснюється у розмірі 350 гривень.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме: на дату нарахування і виплати позивачу органами праці та соціального захисту населення відповідних коштів у квітні 2008 року, - положення законів України про Державний бюджет України на 2008 рік були діючими.

Згідно зі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.19 Конституції органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже відповідачем за 2008 рік виплата разової грошової допомоги до 5 травня була здійснена правомірно.

Що стосується виплати позивачу вищевказаної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, розмір разової грошової допомоги, який визначено ч. 3 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на 2009 рік не змінювався.

Між тим, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Таким чином, у 2009 році Кабінет Міністрів України мав право встановлювати розмір соціальних виплат, але лише тих соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір разової грошової допомоги, який передбачено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначається залежно від розміру мінімальної пенсії за віком. Таким чином, у 2009 році Кабінету Міністрів України не було надано право щодо встановлення розміру разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та про «Жертви нацистських переслідувань», якою визначено розмір виплат разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку разової грошової допомоги, слід керуватися Законом (Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 18.03.2009р. №211).

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача при виплаті позивачу щорічної допомоги до 5 травня в 2009 році є помилковими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, постанову суду першої інстанції, в частині відмови в зобовязанні відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради Дніпропетровської області на постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2010 року у справі №2а-359/109 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2010 року у справі №2а-359/109 в частині відмови в зобовязанні відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік скасувати.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради Дніпропетровської області стосовно відмови ОСОБА_2 у виплаті одноразової допомоги до 5-го травня за 2009 рік, передбаченої ч. 3 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - протиправними.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги до 5-го травня за 2009 рік як інваліду 1 групи згідно ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі десяти мінімальних пенсії за віком з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині постанову залишити - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.. 212 КАС України.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: С.А. Уханенко