Справа № 26191/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2010 р. справа № 2а-1057/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Кожана М.П. Проценко О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді

на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2009р.

у справі № 2а-1057/09 (категорія статобліку - 2.19.5)

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області

про: визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати державну соціальну допомогу "Дітям війни", -

ВСТАНОВИЛА:

24.04.2009 р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області (далі УПФУ в м. Кіровограді) про визнання дій відповідача протиправними, зобовязання останнього здійснити перерахунок та виплату надбавки до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період за 2006-2008 роки, а також здійснювати відповідне нарахування та виплату в подальшому.

Позов також містив заяву про поновлення строку звернення до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2009р. у справі №2а-1057/09 позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність УПФУ в в м. Кіровограді; зобовязано УПФУ в м. Кіровограді здійснити перерахунок ОСОБА_1. надбавку до пенсії, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального права, та постановлення судом рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, проти апеляційної скарги не заперечив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 18.01.1944 р., і відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі і ст. 6 вказаного Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус «дитини війни», на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, яким позивачу, як особі з статусом «дитини війни»у 2006, 2007, 2008, 2009 році не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке повинно було бути розраховане виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, а у 2008 році вказаний вид підвищення до пенсії призначався позивачу та виплачувався частково у розмірі 10%.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Обґрунтовуючи рішення щодо вимог позивача, які стосуються 2006 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005 (із змінами, внесеними 19.01.2006) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії дітям війни, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вимоги позивача, які стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до п.12 ст.71 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом зупинена на 2007 рік дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладено у наступній редакції - дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Отже, нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік»дійсно зупинялася дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», але норми Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», звужуючи обсяг права дітей війни, водночас залишали незмінним зміст права дітей війни на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з зазначеного, рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), певні норми законодавства України, у тому числі, п. 12 ст. 71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

А рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України»та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення»Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»- визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Таким чином, оскільки з прийняттям Конституційним судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 р. та рішення від 22.05.2008 р. № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», які призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані неконституційними, то під час вирішення спору необхідно застосовувати положення Закону з урахуванням його дії в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка стала діяти пізніше.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної соціальної допомоги у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., а також з 01.01.09 по 31.03.09 є протиправними.

Щодо інших періодів, то протиправність дій відповідача відсутня, оскільки він діяв згідно чинного законодавства за відсутності рішень Конституційного Суду щодо неконституційності норм законів про Державний бюджет.

Таким чином, враховуючи Ухвалу від 18.09.2009р. про поновлення позивачем строку звернення до суду, рішення суду першої інстанції в частині, що стосується 2006р. - березня 2009р., не суперечить нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Отже, рішення прийняте судом, є вірним по суті. Однак, приймаючи рішення, суд помилково не визначив кінцеву дату здійснення перерахунку та виплат, яка з урахуванням помісячного характеру виплат та, виходячи з дати подання позову 24.04.09р., повинна бути визначена як 31.03.2009р.

Виходячи з викладеного та керуючись нормами ч.1 ст. 195, ст. 201 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції змінити. В абзаці 2 та 3 резолютивної частини постанови після слів «з 22.05.08р.»зазначити: «по 31.12.08р. та з 01.01.09 по 31.03.09р.».

Посилання апелянта на те, що суд не врахував факту виплати позивачу 10% надбавки, що може призвести до виплати надмірних коштів, не приймається колегією суддів до уваги, як такі, що суперечать обставинам справи.

Так, у абзаці 3 резолютивної частини рішення зазначено: «Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008 року, здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із врахуванням виплачених відсотків.

Щодо решти доводів апеляційної скарги, то вони не приймаються до уваги, виходячи з вищевикладеного.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2009 р. змінити.

В абзаці 2 та 3 резолютивної частини постанови після слів «з 22.05.08р.»зазначити: «по 31.12.08р. та з 01.01.09 по 31.03.09р.».

В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Л.П.Туркіна

суддя М.П. Кожан

суддя О. А. Проценко