Справа № 4158/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2010 р.справа № 2а-5699/08
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.
суддів: Проценко О.А. Кожан М.П.
при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Перша Дніпровська.
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2008року.
у справі № 2а-5699/08 (категорія статобліку 2.11.3)
за позовом Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Перша Дніпровська.
до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська
про визнання частково недійсним податкового повідомлення рішення, -
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня
2008р. у задоволенні позову було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що безоплатне користування майном, зокрема нерухомістю, є формою безоплатного отримання послуг, вартість яких підлягає включенню до складу валових доходів відповідно до норм ст.4 Закону «Про податкування прибутку у підприємств»(далі Закон про прибуток ).

Таким чином, суд дійшов висновку, що органом державної податкової служби правомірно донараховано позивачу зобовязання з податку на прибуток підприємств.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне зяcування судом обставин справи, наслідком чого, як вважає апелянт, стало невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що висновок податківців стосовно безоплатного отримання ним послуг з оренди є необґрунтованим, оскільки ЗАТ СК «Перша Дніпровська»користувалася майном згідно договору позички, а не оренди.

Апелянт вказує, що по-перше, договір позички і договір оренди є окремими інститутами цивільного права. По друге, навіть прирівнення договору позички до договору найму (оренди) не може тягнути за собою отримання платником податку доходу у вигляді безоплатно отриманих послуг оренди (як це вважає відповідач) з наступної причини. Предметом договору про надання послуг та договору найму є різні обєкти цивільних прав. Так, предметом договору найму є неспоживна річ (ст. 760 ЦК), а предметом договору про надання послуг є послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (ст. 901 ЦК).

Враховуючи наведене, позивач робить висновок про те, що договір найму (оренди) взагалі не може бути віднесений до договору про надання послуг, і тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення пп. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, зазначаючи наступне. 01.12.2005 року між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір позички. Предметом позички за цим договором є приміщення, розташоване у м. Дніпропетровську за адресою вул.Ворошилова 21 Ж.

Згідно пп. 2.1 договору позички від 01.12. 2005 року „Позичкодавець передає у безоплатне користування Користувачеві річ для використання у його повсякденній господарській діяльності протягом встановленого цим Договором строку.

У відповідності до ст. 827 гл. 60 „Позичка ЦК України:

1. За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

2. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств»до валових доходів платника податку підлягають включенню доходи у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям....

Отже відповідач вважає, що податкове повідомлення - рішення та рішення суду першої інстанції відповідають нормам ст.4 Закону про прибуток, п.п.4.2.2ст..4, п.п.17.1.3 ст. 17 Закону «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі Закон 2181 ). Просить залишити рішення окружного суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представники відповідача доводи, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, підтримали.

Представники позивача до суду не прибули, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши представників відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська проведено виїздну планову перевірку ЗАТ „Страхова компанія „Перша Дніпровська з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 31.05. 2008 року № 2388/220/3397176.

За наслідками перевірки позивачу було направлено Податкове повідомлення- рішення № /0 від 12.06.2008 року, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток у загальній сумі 10 386, 00 грн.

Згідно акту перевірки № 2388/220/3397176 від 31 травня 2008 року встановлено, що позивачем не було віднесено до складу валового доходу вартість безоплатно отриманих послуг у вигляді орендної плати за нежитлове приміщення площею 38,0 кв.м. в будинку № 21-Ж по вул. Ворошилова в м.Дніпропетровську, що призвело до зниження скоригованого валового доходу у розмірі 20 082, 00 грн. Чим порушено пп. 4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств. В результаті зазначено донараховано податок на прибуток в сумі 6924, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 3462 грн.

В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2005 року між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір позички (а.с.5). Предметом позички за цим договором є приміщення, розташоване у м. Дніпропетровську за адресою вул. Ворошилова 21Ж.

П.1.1. зазначеного Договору передбачено, що Позичкодавець передає у безоплатне користування Користувачеві річ для використання у його повсякденній господарській діяльності протягом встановленого цим Договором строку.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.1994 року валовий доход загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. Валовий доход, також включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді .

Оскільки позивач безоплатно отримував послуги, повязані з користуванням майном, та не включив їхню вартість до складу валових витрат відповідних періодів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що ДПІ у Жовтневому районі обґрунтовано та у відповідності до норм п.1.23 ст.1,п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4, п.п.17.1.3 ст.17 Закону 2181 визначила позивачу податкове зобовязання з податку на прибуток у сумі 7536 грн.00коп., в т.ч. 2512грн. 00коп. штрафних санкцій.

Посилання апелянта на ту обставину, що згідно норм цивільного кодексу України платне та безоплатне використання чужого майна, яке підлягає поверненню, не відноситься до послуг, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм ст.4 Закону про прибуток, не приймається колегією суддів до уваги, виходячи з такого.

Згідно ч.II ст. 1 ЦК названий нормативний акт не регулює правовідносини у сфері оподаткування.

При застосуванні норм Закону про прибуток вживаються терміни, визначені у ст. 1 названого закону.

Згідно п.1.6 ст.1 названого закону, товари матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Абз.3 п.1.31 ст.1 Закону про прибуток передбачено, що продажем результатів робіт (послуг) є - будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг), з надання права на користування або на розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими ніж товари, об'єктами власності за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами у межах договорів лізингу (оренди).

Отже, користування майном ( товарами) відноситься названим нормативним актом до отримання послуг.

Зазначене зокрема зумовлено неможливістю повернення споживчих властивостей приміщення, будівлі або іншого майна, переданого у користування, що споріднює названі правовідносини з отриманням ( споживанням) послуг.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права що виключає підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Перша Дніпровська залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2008р. без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному обсязі 28.01.2010 р.

Головуючий суддя: Туркіна Л.П.

Судді: Кожан М.П.

ОСОБА_2