Справа № 398/5508/14-а
Суддя: Тимченко Л. М.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/5508/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"03" червня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Тимченко Л.М

з участю секретаря Міщенко С.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича про визнання дій міського голови протиправними та про скасування розпорядження про вилучення неповнолітньої дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (надалі позивачі) 12 серпня 2014 року звернулися до суду з адміністративним позовом до Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича (надалі відповідач) про визнання дій міського голови протиправними та про скасування розпорядження про вилучення неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, позивач є вітчимом дитини ОСОБА_4, яка 11 лютого 2014 року звернулась до служби у справах дітей з заявою про бажання бути тимчасово влаштованою до сім'ї дідуся та бабусі, а рішення про «тимчасове вилучення» було прийняте лише 17 лютого 2014 року. Стверджують, що 17 лютого 2014 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради було прийнято рішення про задоволення заяви дитини, враховуючи висновок психолога, з яким вони не погоджуються. За розпорядженням дитину було вилучено у зв'язку з фактами психологічного насильства над дитиною. Вважають дане розпорядження таким, що прийняте з порушенням вимог Сімейного кодексу України, оскільки тимчасове вилучення не передбачено. У виняткових випадках при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, за рішенням органу опіки та піклування або прокуратури передбачено право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

В судовому засіданні позивачі на своїх вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини та просять суд задовольнити вимоги в повному обсязі. Вважають також, що розпорядження, яке було прийняте за результатами засідання Комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради було прийнято без врахування всіх існуючих обставин, тому воно підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, стверджує, що при прийнятті рішення 17 лютого 2014 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради у зв'язку з фактами психологічного насильства над дитиною в сім'ї, заяву дитини - ОСОБА_4 було задоволено, приймаючи до уваги висновок психолога, тому за розпорядженням №р-23-з від 17 лютого 2014 року дитину було вилучено із сім'ї, однак згодом, в травні 2014 року за заявою дитини вказане розпорядження було скасовано. Дитина уже закінчила школу та має намір продовжити навчання у ВУЗі за її вибором. Просить суд врахувати, що висновки психолога були правильними, а дії служби - своєчасними та правомірними, оскільки до цього часу дитина не повернулась в сім'ю, однак її психологічний та психоемоційний стан значно покращився, однак між позивачами та батьками матері дитини (з дідом та бабою дитини по лінії матері) склались вкрай неприязні стосунки.

Інтереси відповідача в суді по довіреності представляв ОСОБА_5

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

У відповідності до вимог ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За змістом ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст.7, 10, 15, 150 - 159, 160, 170-171, 258, 260, 265 Сімейного кодексу України.

За змістом ст.ст. 159 та 263 Сімейного кодексу України визначено, що саме судом вирішується спір щодо участі баби, діда, вітчима у вихованні дитини.

Статті 258, 260, 265 Сімейного кодексу України визначають права баби та діда, а також права вітчима, та обов'язок баби та діда щодо утримання внуків.

Судом встановлено, що 17 лютого 2014 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Олександрійської міської ради у зв'язку з фактами психологічного насильства над дитиною було прийнято розпорядження №р-23-з, згідно якого дитина - ОСОБА_4 з 14 лютого 2014 року до 31 травня 2014 року була тимчасово вилучена із сімї батьків та тимчасово влаштована до сімї дідуся та бабусі дитини по материнській лінії.

Згодом, 08 травня 2014 року згідно розпорядження №р-69-з оспорюване розпорядження №р-23-з від 17 лютого 2014 року саме за заявою дитини було визнано таким, що втратило чинність. ОСОБА_6 не побажала повертатись додому, вона продовжувала проживати, і до цього часу проживає в сім'ї її діда та баби.

Суд приймає до уваги пояснення позивача ОСОБА_2, що він припинив спілкування з ОСОБА_6, що на його думку є вирішенням цієї проблеми.

Суд також приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_7, практикуючого психолога, яка підтвердила в суді свій висновок, що на той час (грудень 2013 року - лютий 2014 року) психологічний стан дитини викликав тривогу у спеціалістів, однак проживання дитини у дідуся та бабусі сприятливо вплинуло на ОСОБА_6, її психоемоційний стан значно покращився.

Суд також приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9, які свідчили перед судом, що психологічний стан дитини за час проживання в сім'ї бабусі та дідуся значно покращився, після того, як ОСОБА_8 стала проживати в їх сім'ї. Вказують, що не погоджувалися із методами виховання дитини в сім'ї ОСОБА_2, однак батьки не мали бажання прислухатись до порад, вони досі впевнені у своїй правоті.

Допитана в судовому засіданні дитина - ОСОБА_8 підтвердила, що в сім'ї між нею та вітчимом не склались стосунки, що змусило її зробити свій вибір та проживати у дідуся та бабусі, визнає, що з мамою стосунки останнім часом стали налагоджуватись. Про вітчима не бажає спілкуватись.

Суд дійшов висновку, що виконання розпорядження Олександрійської міської ради №р-23-з від 17 лютого 2014 року про «тимчасове вилучення із сім'ї дитини з 14 лютого 2014 року» проводилось за відсутності спеціалістів служби у справах дітей та позивачів у справі, що, безперечно, є порушенням прав позивачів. ОСОБА_6 той факт, що дитина з травня 2014 року і до цього часу не повернулась проживати в сімю, свідчить, що стосунки між членами родини не налагодились до нормальних, оскільки дитина продовжує проживати у своїх дідуся та бабусі, і батьків таке становище цілком влаштовує.

Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що за матеріалами справи відповідачем не було доведено в суді правомірність своїх дій щодо прийняття 17 лютого 2014 року Олександрійською міською радою розпорядження в частині тимчасового вилучення дитини ОСОБА_4 саме з 14 лютого 2014 року до 31 травня 2014 року із сім'ї ОСОБА_2, оскільки відсутні належні докази виконання відповідачем цього пункту оспорюваного розпорядження (станом на 14 лютого 2014 року розпорядження було відсутнє, про виконання розпорядження пізніше - також відсутні докази), тому розпорядження підлягає скасуванню тільки в частині тимчасового вилучення дитини.

При новому розгляді справи, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати тільки пункт розпорядження Олександрійської міської ради, яке порушує права позивачів.

Щодо позовних вимог в частині скасування оспорюваного розпорядження в цілому, суд дійшов висновку, що ці вимоги позивачів не підлягають задоволенню, оскільки вказане розпорядження згодом було визнано таким, що втратило чинність, тому підстав для його скасування суд не вбачає. В цій частині дії відповідача були правомірними, спрямованими на захист прав та інтересів дитини.

Суд також приймає до уваги позицію позивачів, які у цьому спорі вбачають тільки порушення своїх прав, а про те, чи були порушені права дитини - доньки ОСОБА_4, саме методами їх виховання - воліють не говорити, оскільки досі переконані у своїй правоті.

Судові витрати суд відносить на рахунок позивачів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4-16, 20, 22, 256 - 268 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 15, 150 - 159, 160, 170-171, 258, 260, 265 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 4-15, 17-21, 23, 71, 87, 99,100, 104-106,158 -163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та скасувати п.1 розпорядження Олександрійського міського голови Цапюка Степана Кириловича від 17 лютого 2014 року № р-23-з «Про вилучення неповнолітньої ОСОБА_4» тільки в частині тимчасового вилучення з 14 лютого 2014 року до 31 травня 2014 року із сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які проживають за адресою АДРЕСА_1 неповнолітню ОСОБА_4 у зв'язку з випадками психологічного насилля.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати в сумі 73 грн. 80 коп. віднести на позивачів.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови.

Суддя:

.