Справа № 335/11038/13-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2013 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бойка О.Ю. за участю секретаря судового засідання Крижко Я.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: представника позивача: ОСОБА_1 відповідача: представник Марєнко В.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та поновлення виплати пенсії, -

встановив:
Представник позивача в жовтні 2013 року звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просила визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо поновлення виплати ОСОБА_3 пенсії за віком з 30.09.2010 року, просила зобов'язати відповідача поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_3 пенсії починаючи з 30.09.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу з 17.11.1989 року була призначена пенсія за віком, а у 1995 році вона виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль у зв'язку з чим виплата пенсії була припинена. 07.10.2009 року рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, ст.51 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року (надалі - «Закон №1058») щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародного договору втратили чинність, як такі, що є неконституційними. З прийняттям зазначеного рішення, вважає, відновлення пенсії мало б відновитися. Зважаючи, що відповідач добровільно не відновив проведення виплат, представник позивача 30.09.2013 року звернулась з письмовою вимогою, яка залишена відповідачем без задоволення.

В судове засідання позивач не з'явилася, її представник зазначила, що позивач як громадянка колишнього СРСР на момент проголошення незалежності України постійно проживала в Україні, а тому набула громадянства України, просила задоволити позов з підстав зазначених в йому.

Представник відповідача подала письмові заперечення на адміністративний позов в яких зазначила, що позивач не перебуває та не перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя. Рішення Конституційного суду на які посилається представник позивача, не розповсюджується на позивача, оскільки остання виїхала на постійне місце проживання до країни з якої немає відповідної угоди, ще задовго до прийняття рішення. В силу того, що позивач є громадянкою іноземної держави вона взагалі немає права на отримання пенсій в Україні.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 в 1995 році вона виїхала з України на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, з 11.08.2008 року є громадянкою цієї держави.

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001 (надалі - «Закон №2235-ІІІ»), громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Постійне проживання громадяни колишнього СРСР на території України на момент проголошення незалежності, як і отримання громадянства іноземної держави є лише підставами для набуття чи втрати громадянства України.

Документи ж, що підтверджують громадянство України, визначені ст.5 ЗУ «Про громадянство України» №2235-III від 18.01.2001 року і до них, зокрема, відноситься паспорт громадянина України.

Представник позивача не заперечила того, що позивач не отримувала паспорта громадянина України, при цьому суд не приймає до уваги посилання на те, що обов'язок по доказуванню даної обставини покладається на суб'єкт владних повноважень, оскільки обставина не є предметом доказування, а з'ясовується судом при відкритті провадження, встановленні осіб прибулих в судове засідання, перевірці повноважень представника та інше.

Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п.8 вищевказаного положення, термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. Разом з тим, паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні громадянином, власником паспорта 25- і 45-річного віку, вважається недійсним.

Паспорт громадянина СРСР, виданого на ім'я позивача, судячи з копії долученої до позову, втратив чинність ще 02.06.1999 року, інших документів на підтвердження громадянства України позивачем не надано.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону №1058, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, оскільки позивачем не підтверджено громадянство України суд не вбачає підстав для задоволення позову. Порушень зі сторони Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 159, 160, 162, 163 КАС України, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя відмовити;

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Ю. Бойко