Справа № 2а/0470/1727/11
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2011-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 р. Справа № 2а/0470/1727/11

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Молчановій В.В.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, за участі прокуратури м. Дніпропетровська, про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості,-

в с т а н о в и в :

14 березня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із зазначеним адміністративним позовом, в якому просило стягнути з Державного бюджету України на його користь бюджетну заборгованість з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2004 року в сумі 3 916 667 грн., та проценти, нараховані на суму бюджетної заборгованості, у розмірі 245 744 грн. (т. 1 а.с. 2-5).

Під час розгляду справи, позивачем неодноразово змінювалися позовні вимоги шляхом подання заяв від 07.05.2007 р., 18.07.2007 р. та 31.07.2007 р. (т. 1 а.с. 37-38, 112-113, 127-128). За позовною заявою в останній редакції, позивач просив стягнути з Державного бюджету України на його користь бюджетну заборгованість з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2004 року в сумі 583 929 грн. 47 коп., та проценти, нараховані на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість по декларації за червень 2004 року, в розмірі 262 609 грн.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2007 р. позовні вимоги ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»були задоволені, та стягнуто на його користь з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2004 року в сумі 583 929 грн. 47 коп., та проценти, нараховані на суму бюджетної заборгованості, у розмірі 262 609 грн. (т. 1 а.с. 133-137).

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2008 р. (т. 2 а.с. 45-46).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.01.2011 року зазначені вище судові рішення по даній справі скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 105-108).

Ухвалою від 03.02.2011 р. справу прийнято до провадження Дніпропетровського окружного адміністративного суду, та призначено її до судового розгляду (т. 2 а.с. 110).

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на п.п. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якого, позивач має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 9 567 169 грн. згідно декларації за червень 2004 року, граничний строк для відшкодування якого встановлений до 01 листопада 2004 р. Проте, зазначена сума бюджетної заборгованості була відшкодована не в повному обсязі, у звязку з чим, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення невідшкодованого залишку бюджетної заборгованості в сумі 583 929 грн. 47 коп. Крім того, враховуючи норми ч. 5 п.п. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», позивач вважає, що має право на отримання з державного бюджету процентів на суму невідшкодованої бюджетної заборгованості на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом її дії. На день погашення. За розрахунком позивача, сума процентів, що мають бути виплачені позивачу, складає 262 609 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У додаткових письмових поясненнях представник позивача також зазначив, що підставою для отримання особою бюджетного відшкодування по податку на додану вартість є тільки дані податкової декларації за відповідний період, інші засоби підтвердження права особи на отримання бюджетного відшкодування по податку на додану вартість законодавством України не передбачені. Отже, згідно декларації за червень 2004 року позивач має право на отримання залишку бюджетного відшкодування в сумі 583 929 грн. 47 коп., який був підтверджений за результатами судового оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача № /0/30590 від 25.10.2004 р. Крім того, представник позивача вказує на дотримання останнім строку звернення до суду із даним позовом, оскільки остаточне рішення по справі № 27/238 про оскарження податкового повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р. про зменшення ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»бюджетного відшкодування на суму 3 916 666 грн., до складу якої входить сума бюджетного відшкодування в розмірі 583 929 грн. 47 коп., заявлена позивачем до стягнення в межах даної справи, було винесено Вищим адміністративним судом України 09.11.2006 р. Таким чином, враховуючи, що процедура оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення закінчилася 09.11.2006 р., позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом 14.03.2007 р. дотримано річний строк звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, яка діяла до 07.07.2010 р. (т. 2 а.с. 139-144).

Представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що сума бюджетного відшкодування, заявлена позивачем до стягнення, не підтверджена податковим органом в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість». При цьому, відповідач зазначає, що Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09.11.2006 р. було визнано право позивача на врахування у складі податкового кредиту сум передплати по угодам з АТЗТ ФК «Дніпро-96»в розмірі 3 916 666,67 грн. Проте, вказана сума податку на додану вартість, яка була відновлена на особовому рахунку позивача на підставі цього рішення, не є підтвердженою податковим органом, оскільки контрагентом позивача - АТЗТ ФК «Дніпро-96»не було сплачено до бюджету податок на додану вартість з доходу, який було отримано останнім в ціні товару від реалізації його позивачу згідно угод № КV/266-03 від 12.08.2003 р., № 15-18/10-02 від 18.10.2002 р. Крім того, відповідач зазначив, що стаття 7 Закону України «Про податок на додану вартість», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, на час звернення позивача до суду не передбачала нарахування відсотків на суму заборгованості. Позивач не був позбавлений права звернутися до суду відразу після виникнення заборгованості, коли законодавством передбачалося нарахування відсотків на суму бюджетної заборгованості, але цією можливістю не скористався. Крім того, статтею 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави. Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік»від 19.12.2006 р. не були передбачені видатки бюджету на відшкодування відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з ПДВ. Отже, Закон України «Про податок на додану вартість», який встановлював обовязок держави нараховувати платнику податків відсотки у разі несвоєчасного відшкодування ПДВ, який не є законом про державний бюджет, не може встановлювати будь-які видатки держави, не передбачені цим законом. Крім того, термін «нарахування»не може ототожнюватися з терміном «перерахування», а Законом «Про податок на додану вартість»не встановлювався обовязок податкового органу перераховувати відсотки на користь платника податків. До того ж, Порядок відшкодування податку на додану вартість, затверджений наказом ДПА України та Державного казначейства України від 02.07.1997 р. № 209/72 (в редакції наказу від 21.05.2001 р. № 200/86), який діяв на момент виникнення заборгованості та визначав порядок нарахування та перерахування на користь платників податків відсотків за бюджетною заборгованістю, на даний час втратив чинність, а отже, станом на час судового розгляду даної справи, жодною нормою законодавства України не передбачено обовязок та порядок відшкодування процентів на користь платника податків.

Також, відповідач зазначає про пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, посилаючись на те, що ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено річний строк на таке звернення. Виходячи з того, що податкове повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р., яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за червень 2004 р., було скасовано Дніпропетровським апеляційним господарським судом 12.04.2005 р., то з цього часу протягом року мав право звернутися до суду із даним позовом (тобто, до 12.04.2006 р.). При цьому, строк позовної давності (1095 днів), передбачений п.п. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в даному випадку не застосовується, оскільки він поширюється на відносини по визначенню суми податкового зобовязання платника податків податковим органом, а не на звернення такого платника до податкового органу.

Додатково до заперечень, що надавалися раніше, відповідач також зазначив, що до прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 09.11.2006 р., якою визнано право позивача на врахування у складі податкового кредиту сум передплати по угодам з АТЗТ ФК «Дніпро-96»в розмірі 3 916 666,67 грн., зазначені суми були неузгодженими. Після прийняття вказаного рішення, право платника податків було поновлено шляхом відображення у особовому рахунку платника податків. Проте, після цього позивач не звертався до податкового органу у встановленому порядку із заявою про підтвердження бюджетного відшкодування, тому висновки про суми бюджетного відшкодування до Державного казначейства України відповідачем не направлялися.

Відповідач 2 позовні вимоги також не визнав, посилаючись у письмових запереченнях на те, що відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету здійснюється органами Державного казначейства України на підставі висновків державних податкових інспекції або рішення суду. Документи, відповідно до яких повинно здійснюватись відшкодування з бюджету процентів, нарахованих на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість, на користь позивача на вказану у позові суму до Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області не надходили, внаслідок чого, останнє не мало правових підстав для проведення зазначеного відшкодування. В судове засідання представник відповідача 2, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не прибув, з клопотанням про відкладення її розгляду не звертався, тому справу розглянуто у його відсутність.

Листом від 05.06.2007 р. за № 2182 вих.07 прокурор м. Дніпропетровська повідомив про вступ у справу (т. 1 а.с. 86). В судове засідання прокурор, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, жодного разу не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових пояснень по суті спору не надав. За таких обставин, справу розглянуто без участі прокурора.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання законної сили Податковим кодексом України (до 01 січня 2011 року), суд розглядає справу з урахуванням норм законодавства, яке діяло на час їх вин7икнення та існування.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 25.04.1997 р. (т. 1 а.с. 23).

02.11.2010 р. назву позивача змінено на Публічне акціонерне товариство «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»(т. 2 а.с. 131).

Позивач перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (далі СДПІ з ВПП у м. Дніпропетровську)

20.07.2004 р. ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»подало до СДПІ з ВПП у м. Дніпропетровську декларацію з податку на додану вартість (вх. № 7335) за червень 2004 року, у якій в рядку 25 «Залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобовязань платника протягом трьох наступних звітних періодів»зазначило суму відшкодування в розмірі 9 567 169 грн. (т. 1 а.с. 6-8).

В подальшому, позивачу в рахунок погашення бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість по вказаній декларації було виплачено на розрахунковий рахунок в банку, або зараховано на погашення поточних податкових зобовязань з цього виду податку, грошові кошти в наступних розмірах: 1 025 000 грн. (перераховано на розрахунковий рахунок в банку на підставі висновку СДПІ з ВПП у м. Дніпропетровську від 30.12.2004 р.) (т. 1 а.с. 34, 35); 2 713 934 грн. (зараховано в рахунок погашення податкових зобовязань по декларації з ПДВ за грудень 2004 р.); 1 911 568 грн. (зараховано в рахунок погашення поточних зобовязань по платі за воду).

Отже, загальна сума відшкодованих позивачу коштів складала 5 650 502 грн.

Залишок невідшкодованого податку на додану вартість, заявленого по декларації за червень 2004 р., складає, таким чином, 3 916 667 грн.

Зазначені обставини позивачем не заперечуються, і підтверджені розрахунком ціни позову, долученим до справи (т. 1 а.с. 14).

Вказана сума не була підтверджена податковим органом, оскільки, на підставі акту перевірки від 20.10.2004 р. №324-02/3-42-053993056 «Про результати документальної перевірки ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»з питання правомірності відшкодування з бюджету суми податку на додану вартість за червень, липень, серпень 2004 року», СДПІ з ВПП у м. Дніпропетровську винесено податкове повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р., яким платнику податку було зменшено бюджетне відшкодування по декларації за червень 2004 року на суму 3 916 666 грн. 67 коп. (т. 1 а.с. 101), що знайшло своє відображення в картці особового рахунку платника (т. 1 а.с. 60).

Зазначені суми ПДВ, сплачені позивачем в червні 2004 р. у складі авансового платежу на підставі договору поставки № КV/265-03 від 12.08.2003 р., № КV/266-03 від 12.08.2003 р. постачальнику цього товару - АТЗТ ФК «Дніпро-96», не були підтверджені податковим органом, у звязку з чим і було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р.

Зазначене рішення оскаржувалося платником податку в судовому порядку, за результатами якого, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2005 р. по справі № 27/238, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2005 р., та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2006 р., позовні вимоги ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»задоволені, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача скасовано (т. 1 а.с. 11-12, 44-49).

Таким чином, в судовому порядку було підтверджено право позивача на віднесення суми 3 916 666 грн. 67 коп. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по декларації за червень 2004 р.

На підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.11.2006 р., зазначена сума податкового кредиту була поновлена податковим органом в картці особового рахунку ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» (т. 1 а.с. 65).

Вважаючи, що відповідачем порушено граничні строки для відшкодування відємного значення з ПДВ по декларації за червень 2004 р., який, виходячи з дати подання декларації за червень 2004 р. (20.07.2004 р.), сплинув 01.11.2004 р., позивач в березні 2007 р. звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

При цьому, позивач самостійно нарахував та включив до суми заявлених позовних вимог проценти на суму невідшкодованої бюджетної заборгованості, посилаючись на ч. 5 п.п. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», виходячи з рівня 120% від облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення бюджетної заборгованості, за період з 01.12.2004 р. по 01.06.2005 р. на загальну суму 262 609 грн. (т. 1 а.с. 39, 115).

В подальшому, після звернення позивача до суду, частина бюджетної заборгованості з ПДВ в сумі 3 916 666 грн. 67 коп. була відшкодована платнику податків за рахунок погашення податкових зобовязань позивача по декларації за лютий 2007 р., з урахуванням уточнюючого розрахунку № 2875 від 27.04.2007 р. в сумі 3 079 584,20 грн. та штрафних санкцій в сумі 253 153 грн., нарахованих самостійно позивачем та задекларованих в уточнюючому розрахунку за лютий 2007 р.

Таким чином, станом на час розгляду справи залишок невідшкодованої бюджетної заборгованості ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»з податку на додану вартість згідно декларації за червень 2004 року складає 583 929 грн. 47 коп., що не заперечувалося відповідачем при першому розгляді даної справи.

При розгляді справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом відповідачем 1 надані письмові пояснення, в яких зазначено, що невідшкодована сума бюджетної заборгованості з ПДВ по декларації за червень 2004 р. станом на час судового розгляду справи складає 570 022 грн. 37 коп., оскільки, крім зарахування в погашення позитивних нарахувань по уточнюючому розрахунку від 27.04.2007 р. № 2875 в сумі 3 079 584,20 грн., та штрафних санкцій в сумі 253 153 грн., нарахованих платником податків самостійно по цьому ж розрахунку, податковим органом також було зараховано:

- 28.08.2007 р. кошти в сумі 13 905 грн. 39 коп. (в рахунок погашення штрафної санкції по рішенню суду апеляційної інстанції від 17.07.2007 р. по справі № К-13311/06;

- 31.08.2007 р. кошти в сумі 0,71 грн. (в рахунок погашення позитивних нарахувань по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість від 31.08.2007 р. № 8545);

- 31.08.2007 р. кошти в сумі 1 грн. (в рахунок погашення штрафних санкцій по уточнюючому розрахунку від 31.08.2007 р. № 8545) (т. 2 а.с. 162-164).

При цьому, відповідачем надано Довідку про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, що рахуються в бюджетній заборгованості, станом на 12.10.2011 р. на вказану суму (т. 2 а.с. 174).

На підтвердження зазначених обставин, відповідачем також надано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.07.2007 р. по справі К-13311/06, якою скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.01.2005 р. по справі № 17/166 про задоволення позовних вимог ВАТ «ДМЗ ім. Петровського»про скасування податкового повідомлення-рішення на суму 13 905,39 грн. (т. 2 а.с. 175-177), зворотній бік облікової картки платника податків станом на 31.12.2007 р., яким підтверджується проведення коригування (зменшення) податкових зобовязань, зокрема, на суму 13905,39 грн., 0,71 грн., та 01 грн. (т. 2 а.с. 180).

Отже, фактично, в судовому засіданні відповідачем було визнано та підтверджено наявність невідшкодованої на користь позивача заборгованості з податку на додану вартість на суму 570 022 грн. 37 коп., та надано документи на підтвердження такої позиції.

Позивач із зазначеним не погодився, оскільки вважає, що підтвердженою є сума бюджетної заборгованості з ПДВ в розмірі 583 929 грн. 47 коп.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми діючого законодавства України (з урахуванням норм законодавства, що діяло на час виникнення спору між сторонами), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин (червень 2004 року) (далі Закон № 168), бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168 передбачено, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168, у строки, передбачені законом для відповідного податкового періоду, платник податку подає органу державної податкової служби за місцем свого знаходження податкову декларацію незалежно від того, чи виникло у цьому періоді податкове зобов'язання чи ні.

Також, згідно 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону, у разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації. Відшкодування здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податку в установі банку, що його обслуговує, або шляхом видачі казначейського чека, який приймається до негайної оплати (погашення) будь-якими банківськими установами. Правила випуску, обігу та погашення казначейських чеків встановлюються законодавством. Здійснення відшкодування шляхом зменшення платежів по інших податках, зборах (обов'язкових платежах) не дозволяється. Суми, не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону передбачено, що суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України та використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом. За умови повного розрахунку щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість з платником податку відповідно до цього Закону доходи, які надходитимуть до Державного бюджету України від сплати податку на додану вартість, використовуються у порядку, визначеному бюджетним законодавством. У випадку, коли сума бюджетних надходжень від податку на додану вартість відповідного періоду не покриває суму податків, що має бути відшкодована бюджетом, для такого бюджетного відшкодування використовуються доходи з інших джерел, які відповідно до законодавства зараховуються до Державного бюджету України.

Механізм відшкодування податку на додану вартість до набрання чинності Податковим кодексом України, тобто до 01.01.2011 р., був передбачений Порядком відшкодування податку на додану вартість, затвердженим спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України № 209/72 від 02.07.1997 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.1997 р. за № 263/2067 (далі Порядок № 209/72).

Так, згідно п. 4.1. 4.3 Порядку № 209/72, відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів (форма наведена в додатку 2) або за рішенням суду. Висновки подаються не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення терміну відшкодування податку на додану вартість, установленого чинним законодавством. На підставі висновків про відшкодування податку на додану вартість органи Державного казначейства України протягом п'яти днів своїми платіжними дорученнями перераховують кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, указаний у висновку чи рішенні суду.

З матеріалів справи вбачається, що сума бюджетного відшкодування 9 567 169 грн., зазначена ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»у декларації з податку на додану вартість за липень 2004 року, не була відшкодована платнику у місячний строк, встановлений Законом України «Про податок на додану вартість»(до 20.08.2004 р.), внаслідок чого, зазначена сума набула статусу бюджетної заборгованості. Відповідно, у платника податку виникло право на звернення до податкового органу із вимогою щодо поновлення його прав на отримання бюджетного відшкодування на суму 5 650 502 грн. 33 коп. (за винятком суми відшкодування, яка була зменшена податковим органом згідно податкового повідомлення-рішення № /0/30590від 25.10.2004 року, а саме 3 916 666 грн. 67 коп.).

Зазначена сума бюджетної заборгованості в розмірі 5 650 502 грн. 33 коп. була відшкодована платнику податків до звернення ним до суду (а саме, в сумі 1 025 000 грн. на розрахунковий рахунок за висновком податкового органу № 465 від 30.12.2004 р., а також в сумі 2 713 934 грн. в рахунок погашення податкових зобовязань по декларації за грудень 2004 р., та 1 911 568 грн. в рахунок сплати поточних зобовязань по платі за воду за листопад 2004 р.). Зазначені обставини підтверджені складеними позивачем розрахунками ціни позову (т. 1 а.с. 39, 115, 129), а також копією висновку СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську № 465 від 30.12.2004 р., копією платіжного доручення № 465 від 30.12.2004 р., та письмовими запереченнями по справі відповідача 2 (т. 2 а.с. 73-74, 75, 76).

Що стосується бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість в розмірі 3 916 666 грн. 67 коп., то право на отримання зазначеної суми виникло у позивача лише після прийняття відповідного рішення Вищим адміністративним судом України 09.11.2006 р., оскільки з цього моменту, відповідно до п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ, закінчилась процедура судового оскарження податкового повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р. на вказану суму. До цього часу, сума бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за червень 2004 р. в розмірі 3 916 666 грн. 67 коп. залишалася неузгодженою.

Отже, платник податку, з метою реалізації свого права на отримання бюджетного відшкодування, з 09.11.2006 р. мав звернутись до податкового органу із відповідною заявою про надання висновку (за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку) до територіального органу Державного казначейства України.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 209/72, органи Державного казначейства України саме на підставі висновків податкового органу про відшкодування податку на додану вартість, протягом пяти днів своїми платіжними дорученнями перераховують кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, указаний у висновку чи рішенні суду.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2006 р. було залишено без змін судові рішення, якими скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську про зменшення позивачу податкового кредиту по декларації за червень 2004 р. на суму 3 916 666 грн. 67 коп. Отже, зазначене судове рішення підтверджує лише право позивача на податковий кредит на вказану суму, і не тягне за собою автоматичного бюджетного відшкодування податку на додану вартість всупереч процедурі, встановленій чинними на той час нормативними актами. Слід також зазначити, що вказане рішення не є рішенням про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ, або процентів, нарахованих на суму такої заборгованості, а тому не може бути самостійною підставою для відшкодування цих сум з бюджету на підставі п. 4.1 розділу 4 Порядку № 209/72.

ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»ні після прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 09.11.2006 р., ні після відображення відповідачем на виконання вказаної ухвали суду суми податкового кредиту у особовій картці платника податків, не зверталося до податкового органу із відповідною заявою про надання висновку про відшкодування.

Крім того, частина із вказаної суми податкового кредиту, підтвердженого в судовому порядку, на даний час відшкодована позивачу (в розмірі 3 346 644 грн. 30 коп.).

При цьому, суд погоджується з позицією відповідача про те, що станом на час судового розгляду, підтвердженою є сума бюджетної заборгованості з ПДВ по декларації за червень 2004 р. в розмірі 570 022 грн. 37 коп., а не в сумі 583 929 грн. 47 коп., як зазначає позивач, оскільки наданими відповідачем додатковими доказами, крім Довідки від 12.10.2011 р., підтверджено зарахування коштів в сумі 3 079 584,20 грн. в рахунок погашення позитивних нарахувань по уточнюючому розрахунку від 27.04.2007 р. № 2875, та штрафних санкцій в сумі 253 153 грн., нарахованих платником податків самостійно по цьому ж розрахунку; коштів в сумі 13 905 грн. 39 коп. - в рахунок погашення штрафної санкції по рішенню суду апеляційної інстанції від 17.07.2007 р. по справі № К-13311/06; коштів в сумі 0,71 грн. - в рахунок погашення позитивних нарахувань по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість від 31.08.2007 р. № 8545; коштів в сумі 1 грн. - в рахунок погашення штрафних санкцій по уточнюючому розрахунку від 31.08.2007 р. № 8545 (т. 2 а.с. 162-164, 174, 175-177, 180).

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд не вважає право позивача на отримання бюджетного відшкодування в сумі 570 022 грн. 37 коп. порушеним, та не вбачає підстав для стягнення бюджетної заборгованості в примусовому порядку.

При цьому, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення бюджетної заборгованості, узгодженої в судовому порядку, оскільки, як було зазначено вище, зазначена сума набула статусу узгодженої з моменту винесення 09.11.2006 р. ухвали Вищим адміністративним судом України у справі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0/30590 від 25.10.2004 р.

Що стосується стягнення процентів в сумі 262 609 грн., які були нараховані позивачем самостійно на невідшкодовану суму бюджетної заборгованості у період з 01.12.2004 р. по 01.06.2005 р., судом встановлено наступне.

Згідно ч. 5 п.п. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, на суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Облікова ставка Національного банку України у період з 09.11.2004 р. по 09.08.2005 р. була встановлена постановою правління Національного банку України № 532 від 08.11.2004 р. на рівні 9 відсотків.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», та деяких інших законодавчих актів України»від 25.03.2005 р., який набрав чинності 01.06.2005 р., ч. 5 п.п. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»було виключено, тобто, з цього часу законом не передбачено можливості нарахування відсотків за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

З позовною заявою до суду позивач звернувся лише в березні 2007 р., коли відповідні норми законодавства вже втратили чинність.

На час розгляду справи судом, правові підстави для нарахування та виплати відсотків на суму бюджетної заборгованості, також відсутні.

Отже, суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу відсотків в сумі 262 609 грн., нарахованих на суму бюджетної заборгованості за період з 01.12.2004 р. по 01.06.2005 р.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, що діяла до 07.07.2010 р., для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, при зверненні позивача до суду 14.03.2007 р. із позовними вимогами про стягнення відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості за період з 01.12.2004 р. по 01.06.2005 р., позивачем було пропущено законодавчо встановлений річний строк на звернення до суду.

Водночас, суд погоджується з твердженням податкового органу про неможливість застосування в даному випадку п.п. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на яку посилається позивач.

Так, відповідно до зазначеної норми закону, за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, зазначена норма стосується виключно права податкового органу визначати податкові зобовязання, а також встановлює строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення податкових зобовязань в примусовому порядку.

Натомість, порядок звернення до суду платника податків врегульовано процесуальним законом Кодексом адміністративного судочинства України, а саме, ч. 2 ст. 99 Кодексу, якою на час звернення позивача до суду було встановлено річний строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів.

Зазначений строк позивачем пропущений, клопотання про його поновлення не заявлено, а відповідач наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог також і з підстав пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи сукупність встановлених під час розгляду справи обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Євраз Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 12.12.2011 р.

Суддя В.В.Чорна