Справа № 27838/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2010 р. справа № 2а-223/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Кожана М.П. Проценко О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2009 р.

у справі № 2а-223/09 (категорія статобліку - 2.19.6)

за позовом: ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до: Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії щодо виплати щомісячної державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

13 квітня 2009 р. позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ (далі УПФУ в Індустріальному районі) про визнання дій неправомірними та спонукання відповідача до вчинення дій щодо виплати суми соціальної допомоги /а. с. 3/.

У позовній заяві позивач, посилаючись на те, що у 2006-2009 рр. йому не виплачувалася соціальна допомога, передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», просив:

1) визнати дії УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська неправомірними.

2) зобовязати УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити позивачу 4190грв. недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги за 2006-2009 роки.

Позов також містив клопотання про поновлення строку звернення до суду з 01.01.2006року по 31.03.2009року.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2009 р. у справі № 2а-223/09 позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо відмови у виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. неправомірними. Стягнуто з УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 суму щомісячного довічного грошового утримання за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. у розмірі 703 грн. 86 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції відхилив вимогу відповідача про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та задовольнив клопотання позивача про поновлення зазначеного строку.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що ст..71 закону Про державний бюджет України на 2007 рік було зупинено дію ст..6 Закону Про соціальний захист дітей війни, що виключало можливість здійснення відповідних виплат позивачу. Відповідач також посилається на помилкове застосування судом норм ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зазначає, що названий мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач народився 18.11.1933 р., і відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01.01.2006 року, позивач набув статус «дитини війни», що надає йому право на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом «Про соціальний захист дітей війни», у тому числі і ст. 6 вказаного Закону, якою встановлено право на підвищення пенсії, яка нараховується та сплачується особам, які мають статус «дитини війни», на 30% мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, яким позивачу, як особі з статусом «дитини війни», у 2006- 2009 роках не призначалося, не нараховувалося та не виплачувалося підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яке повинно було бути розраховане виходячи із мінімального розміру пенсії за віком.

Зазначені дії відповідача за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.03.2009 р. є протиправними та такими, що суперечать діючому законодавству, виходячи з такого.

За змістом ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»у 2007 році мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»у ст. 62 встановлено, що прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, встановлюється на рівні: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»(справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають конституції (є неконституційними) положення п. 12 статті 71, ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими встановлено, що на 2007 рік зупиняють дію положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», де зазначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3 частині другій статті б, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України.

Правові підстави вирішення позовних вимог щодо 2008 року були правильно визначені судом попередньої інстанції, який керувався нормами ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та рішеннями Конституційного суду України.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 щодо внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»не передбачено обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають і чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Однак, враховуючи що позивачем пропущено строк звернення до суду за 2007 рік, на застосуванні наслідків пропуску якого наполягає відповідач, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог позивача за період з 09.07.2007р по 31.12.2007р. відсутні.

Клопотання позивача про поновлення строку за зазначений період не підлягає задоволенню, оскільки будь-яких пояснень та доказів стосовно того, коли саме та з якої преси позивач довідався про рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. матеріали справи не містять, як і доказів стосовно того, що до липня 2008 року у пресі були відсутні повідомлення про зазначене рішення Конституційного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк звернення до суду та задовольнив позовні вимоги за липень грудень 2007року.

В той же час відмова у задоволенні позовних вимог за період з 22.05.2008 р. по 31.03.2009 р. з посиланням на норми постанови Кабінету Міністрів України № 530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" є необґрунтованою, оскільки зазначена постанова є підзаконним нормативним актом та не може змінювати норми, визначені законами України, зокрема, Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Що стосується 2006 року колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005 (із змінами, внесеними 19.01.2006) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватись поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії дітям війни, то слід дійти висновку про те, що вимоги позивача, які стосуються 2006 року, задоволенню не підлягають.

Отже, вимоги позивача стосовно нарахування та виплати державної соціальної допомоги за 2006-2007 р. р. не відповідають чинному законодавству та ст. ст. 99, 100 КАС України, що виключає підстави для їх задоволення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне, вийти за межі апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити частково.

Визнати дії відповідача, які полягають у своєчасному не нарахуванні, своєчасній не сплаті позивачу надбавки, яка передбачена ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 22.05.2008 року по 31.03.2009 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Доводи апелянта, на підставі яких він просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, не приймаються колегією суддів, виходячи з такого.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України», Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України згідно ст. 21 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та відповідно до ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача (який має статус дитини війни), яка передбачена ст.6 Закону України Закону України «Про соціальний захист дітей війни»покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, оскільки це суперечить вимогам статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються зазначеним вище, вони не можуть бути підставою для скасування постанови суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2009р скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 у період з 22.05.2008 р. про 31.03.2009 р. підвищення до пенсії за віком відповідно до норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»неправомірними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська здійснити нарахування ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 22.05.2008 р по 31.03.2009 р.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська з урахуванням раніше здійснених виплат сплатити ОСОБА_1 суму нарахованої згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щомісячної державної соціальної допомоги за період з 22.05.2008 р. по 31.03.2009р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Постанову виготовлено у повному обсязі 09.02.2010 р.

Головуючий суддя Л.П.Туркіна

суддя М. П. Кожан

суддя О. А. Проценко