Справа № 826/3000/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3000/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Таран А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просила:

визнати незаконними дії відповідача та державного виконавця Бойко Олександра Миколайовича, що проявились у винесенні постанови від 06 лютого 2015 року ВП №46382589 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко Олександра Миколайовича;

визнати незаконною та скасувати постанову ДВС України від 06 лютого 2015 року ВП №46382589 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за підписом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойко Олександра Миколайовича;

зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача від 03 лютого 2015 року за вх. №П-1335 у відповідності до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини та надано не вірну правову оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойка Олександра Миколайовича про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589 при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 про визнання протиправною бездіяльності директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Стадніка Геннадія Васильовича відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова мотивована пред'явленням виконавчого документа до виконання з пропущенням строку та не зазначенням у виконання у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 способу виконання рішення суду та заходи з примусового виконання рішень, які передбачені статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин державний виконавець не мав правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови, а тому постанова державного виконавця головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06 лютого 2015 року ВП №46982589 підлягає скасуванню, а дії державного виконавця по її винесенню є протиправними. При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва, з метою відновлення порушеного права позивача дійшов висновку, що відповідача належить зобов'язати розглянути заяву ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2014 року, зареєстрованою за вхідним №П-1335, у відповідності до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, є обов'язком державного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб - платників податків) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена за заявою стягувача - ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2014 року, зареєстрованою за вхідним №П-1335, на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670.

Відповідно до виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 Окружний адміністративний суд міста Києва 23 квітня 2012 року, розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_2 до ДВС України, Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії, постановив: «Визнати протиправною бездіяльність Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Стадніка Геннадія Васильовича, що проявилися у не вжитті належних заходів, передбачених національним законодавством, щодо притягнення до відповідальності службових та посадових осіб Департаменту ДВС Мінюсту України, у зв'язку із втратою оригіналу супровідного листа від 20.08.2007 р. № 25-50-212/13 та оригіналу постанови від 17.08.2007 р. про відкриття виконавчого провадження № 4529908 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кириченка Вадима Григоровича».

Разом з цим, у виконавчому листі зазначено реквізити стягувача та божника, дату набрання рішенням законної сили та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання до 20 червня 2015 року; виконавчий лист підписаний суддею та секретарем судових засідань і скріплений гербовою печаткою.

Таким чином, на думку суду першої інстанції з якою погоджується також суд апеляційної інстанції, виконавчий документ - виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 відповідає вимогам, встановленим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», а строк пред'явлення його до виконання станом на день звернення позивача із заявою про відкриття виконавчого провадження не закінчився.

Враховуючи положення статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підвідомчості виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень, суд також встановив, що виконавчий документ пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому не заслуговує на увагу посилання відповідача на невірне зазначення у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 строку пред'явлення його до виконання, оскільки обов'язок державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження не ставиться в залежність від правильності розрахунку строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів зазначає, що невірне зазначення судом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження та для позбавлення права ОСОБА_2 на обов'язкове виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

На думку відповідача, не зазначення у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2014 року №2а-17554/10/2670 способу виконання рішення суду та заходів з примусового виконання рішень, передбачених статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження та підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює вимоги до виконавчих документів, не передбачено зазначення у виконавчому документі способу виконання та заходів примусового виконання рішення; вказана стаття передбачає зазначення резолютивної частина рішення. У той же час, державний виконавець не наділений правом надавати оцінку змісту резолютивної частини рішення суду.

Відповідно по статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, державний виконавець на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не наділений правом вирішувати, які судові рішення підлягають виконанню, а які - ні, оскільки це прямо суперечить Конституції України та виходить за межі повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження».

Стосовно посилань відповідача на те, що виконавчий документ не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає, що вказана стаття не встановлює вичерпного переліку заходів примусового виконання рішень, а не зазначення таких заходів у виконавчому документів не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до пункту 8 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Зокрема, положення частини першої статті 170 та частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту; за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, незрозумілість, на думку державного виконавця, судового рішення чи неможливість його виконання є підставою для звернення до суду із відповідними заявами.

Проаналізувавши наведене вище в сукупності, колегія суддів дійшла аналогічного з судом першої інстанції висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 09 червня 2015 року)

.

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.