Справа № 9101/23808/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2011 р.справа № 2а-8391/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

за участю сторін:

представника відповідача не зявились

представника позивача ОСОБА_1 довіреність від 04.05.2011 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 у адміністративній справі № 2а-8391/10/0470 за позовом Державного підприємства «Підприємство Дніпродзержинської колонії Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області № 34»до Державної податкової інспекції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати неправомірним самостійне зарахування відповідачем сплачених позивачем сум в рахунок податкового боргу, який не зазначений в призначенні платежу під час перерахунку позивачем грошових коштів за квітень 2010 року та зобовязати провести зарахування суми відповідно до призначення платежу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року (суддя Врона О.В.) позов задоволено: визнано неправомірним самостійне зарахування відповідачем сплачених Державним підприємством «Підприємство Дніпродзержинської колонії Управління Державного департаменту України з виконання покарань у Дніпропетровській області № 34»сум в рахунок податкового боргу, який не зазначений у призначенні платежу під час перерахунку позивачем грошових коштів за квітень 2010 року та зобовязано провести зарахування суми відповідно до призначення платежу платіжного доручення № 456 від 26.05.2010 року.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав на те, що право призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2010 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказали на те, що висновки суду першої інстанції є невірними. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідно до Інструкції «Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.08.2005 року за № 843/11123 «проведення операцій в особових рахунках платників здійснюється в хронологічному порядку»податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях. Позивач добровільно, використовуючи платіжне доручення, передав у власність держави кошти на сплату податку на додану вартість, але при цьому порушив черговість сплати податкового боргу і поточних податкових зобовязань. Крім того графу призначення платежу не змінювали і кошти позивача для сплати податку на додану вартість надійшли на рахунок Державного казначейства України.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення, наявне в матеріалах справи. Колегія суддів вважає, що в силу ст. 196 КАС України неявка представника відповідача належним чином повідомленого про час та місце слухання справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи позивачем платіжним дорученням № 456 від 26 травня 2010 року було сплачено узгоджену суму податкових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 39 818 грн. за квітень 2010 року.

Однак керівником податкового органу 27.05.2010 року було винесено повідомлення за № 24489 проведено розподіл суми в рахунок погашення податкового боргу та пені за попередні періоди.

Не погодившись з зазначеним повідомленням позивач звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав на те, що право призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити на наступне.

Згідно з п.п. 7.1.1 пункту 7.7. ст.7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181, в редакції діючий на момент виникнення спірних правовідносин, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платнику податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8. зазначеної інструкції реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту та відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Як видно з наведеного, право визначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику податку. Тому суми податкових зобовязань відповідно до Закону України № 2181, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

У податкового органу відсутнє право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, оскільки Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено заходи, які можуть вживатися контролюючим органом з метою погашення платником податків податкового боргу. Зазначений закон не передбачає зміни призначення платежу, який визначений платником податків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав у податкового органу змінювати призначення платежу, що визначений платником податків.

В межах апеляційної скарги підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2а-8391/10/0470 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

Ухвалу складено у повному обсязі 31.10.2011 року.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко