Справа № 826/6884/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2015 року № 826/6884/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., судді Качура І.А., судді Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом Державної казначейської служби України до Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна казначейська служба України до Державної виконавчої служби України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат, мотивуючи позовні вимоги тим, що виконання виконавчих документів про стягнення коштів державного бюджету не належить до повноважень органів Державної виконавчої служби України, тобто чинне законодавство виключає участь державного виконавця у здійсненні виконання вказаної категорії судових рішень, а відтак постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій підлягає скасуванню.

У позовній заяві позивач просить скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 24.03.2015 р. ВП №18798981 у розмірі 157,32 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

21.04.2010 р. головний державний виконавець Жилінський Володимир Олександрович, розглянув документ щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-4755, виданого 25.03.2010 р. Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з Державного бюджету України на користь позивачів наступних судових витрат: на користь ОСОБА_1 - 2150 грн.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В., при примусовому виконанні зазначеного вище виконавчого листа прийнято постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Незгода позивача із зазначеною постановою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 41 Закону №606-ХІV кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в межах примусового виконання вимог виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №2-а-4755 від 25.03.2010 відділом примусового виконання рішень понесені витрати пов'язані з роздрукуванням та відправкою документів виконавчого провадження, внесенням даних до Реєстру виконавчих проваджень.

Згідно розрахунку, наведеного в даній постанові, стягненню з боржника підлягає сума у розмірі 157,32 грн.

При цьому, надіслання копій документів виконавчого провадження ВП №18798981 в тому числі і позивачу, а також внесення даних до Реєстру виконавчих проваджень підтверджується матеріалами виконавчого провадження та не заперечується позивачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а відтак дії Державної виконавчої служби України щодо стягнення з Державного бюджету України судових витрат у сумі 2150,00 грн. та постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій є незаконними.

При цьому, позивачем не надано доказів звернення до суду щодо оскарження дій Державної виконавчої служби України стосовно стягнення з Державного бюджету України судових витрат у сумі 2150,00 грн. або ж оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-4755, виданого 25.03.2010 р. Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з Державного бюджету України на користь позивачів наступних судових витрат: на користь ОСОБА_1 - 2150 грн.

Крім того, позивачем не надано до суду судових рішень, якими вищезазначені дії відповідача були б визнані протиправними чи такими, що вчинені з перевищенням наданих чинним законодавством повноважень. Матеріали справи також не містять доказів скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №19798981 з підстав того, що виконання виконавчих документів про стягнення коштів державного бюджету не належить до повноважень органів Державної виконавчої служби України.

Враховуючи, що дії щодо відкриття виконавчого провадження ВП №19798981 та вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого листа №2-а-4755, виданого 25.03.2010 р. Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з Державного бюджету України судового збору в розмірі 2150 грн., постанова про відкриття виконавчого провадження не є предметом розгляду даної справи, водночас є чинною на момент розгляду та вирішення даної справи, зважаючи, що судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечувалось отримання документів виконавчого провадження, внесення даних до Реєстру виконавчих проваджень, що відноситься до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, суд приходить до висновку про правомірність постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а відтак - відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваної постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Державної казначейської служби України відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Качур І.А.

Суддя Шулежко В.П.