Справа № 390/2625/13-а(2-а/390/264/14)
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2015 рокусправа № 390/2625/13-а(2-а/390/264/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання:Лащенка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2014 року у справі № 390/2625/13-а(2-а/390/264/14) за позовом ОСОБА_2 до Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області,треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій по вилученню земельної ділянки та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Гаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (далі - Відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_4, в якому просив визнати протиправними дії Відповідача по вилученню земельної ділянки площею 0,14 га, наданої йому в 1992 році для сінокосіння; скасувати рішення Гаївської сільської ради від 06.12.2011 року № 147 як незаконне та зобов'язати Відповідача залишити вказану земельну ділянку у користуванні Позивача.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він на протязі 20 років, а саме - з січня 1992 року, на законних підставах користувавсяться земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та сплачував земельний податок за вказану ділянку до досягнення 60-річного віку, у зв'язку з чим вважає, що має право на спірну земельну ділянку відповідно до приписів ст..119 Земельного кодексу України. З огляду на вищенаведене, вважає протиправним вилучення з його користування спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_5 без надання Позивачем згоди на таке вилучення. (а.с.2-7)

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 було залишено без задоволення.

Постанова суду обґрунтована тим, що достатніх та обґрунтованих доводів, які б свідчили, що Відповідачем було порушено права Позивача, до суду надано не було, як і не було надано доказів того, що спірна земельна ділянка у встановленому законом порядку надавалась ОСОБА_2 (а.с.138-140)

Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що у відповідності до ст. 120 ЗК України право на отримання у користування земельної ділянки для обслуговування будинку та господарських будівель мала третя особа ОСОБА_4, а не ОСОБА_5 Зазначає, що протягом 20 років Відповідачем не здійснювалися перевірки законності використання Позивачем спірної земельної ділянки, факти порушень ними не фіксувались, до адміністративної відповідальності за безпідставне користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не притягався. (а.с.144-148).

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Сторони в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому, у відповідності до положення ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно поземельної книги за Позивачем - ОСОБА_2 рахуються земельні ділянки загальною площею 0.59 га ( а.с. 51)

Актом земельної комісії від 19 квітня 2012 року обстежено земельні ділянки Позивача та встановлено, що розміри земельних ділянок ОСОБА_2 відповідають запису в земельно-кадастровій книзі Гаївської сільської ради ( а.с.12)

Відповідно до квитанцій про сплату сільськогосподарського податку , такий податок сплачувався ОСОБА_2 з 1992 по 1995 роки, при цьому квитанції не містять розміру земельної ділянки, за який податок сплачено ( а.с.10-11)

Рішенням Гаївської сільської ради від 12.07.2011 р. № 98 було надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,25 га, в тому числі: по угіддях - 0,25 га під одно- та двоповерховою житловою забудовою із земель громадської і жилої забудови, що перебувають у запасі Гаївської сільської ради, по АДРЕСА_1. (а.с.31)

Рішенням Гаївської сільської ради від 06.12.2011 р. № 147 було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,53 га, в тому числі, на угіддях - 0,53 ріллі, що перебувають у запасі Гаївської сільської ради, по АДРЕСА_1. (а.с.33)

Також у матеріалах справи наявні відомості про те, що відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі ОСОБА_6 заповів будинок із господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7, яка, в свою чергу, заповіла вказане майно ОСОБА_4. 11 листопада 2011 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності за заповітом - а саме, на земельну ділянку за номером 062 площею 7.53 га на території Гаївської сільської ради. (а.с.61-70).

Визнання протиправними дії Відповідача по вилученню у Позивача земельної ділянки та скасування рішення від 06.12.2011 р. № 147 і є предметом даного спору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що достатніх та обґрунтованих доводів, які б свідчили, що Відповідачем прийняттям оскаржуваного рішення було порушено права Позивача, до суду надано не було, як і не було надано доказів того, що спірна земельна ділянка у встановленому законом порядку надавалась ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

За позицією Позивача, починаючи з 29.01.1992 року йому було надано у користування для сінокосіння земельну ділянку площею 0,14 га за адресою: АДРЕСА_1, як тимчасово не використовувану, та він сплачував земельний податок, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями, а тому він набув право на цю земельну ділянку і вилучати її без його згоди не було ніяких підстав. (а.с.10,11)

За позицією Відповідача - Гаївської сільської ради, спірна земельна ділянка станом на 2011 рік рахувалась вільною, а тому, після отримання заяви ОСОБА_5, ними, у межах своїх повноважень, було прийнято оскаржуване рішення № 147 від 06.12.2011 р. , яким надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,53 га, в тому числі, на угіддях - 0,53 ріллі, що перебувають у запасі Гаївської сільської ради, по АДРЕСА_1.

Оцінивши наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними та не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, віднесено і повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад.

Стаття 116 ЗК України регламентує підстави набуття права на землю, а саме: громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності,зокрема, в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектар (пункт «б» статті 121 ЗК України)

Отже, вищевказаними правовими нормами визначено як право особи на отримання земельних ділянок у власність, так і порядок реалізації зазначених прав, також визначено компетентні органи, які вирішують земельні питання.

Сторонами не спростовано, що ОСОБА_5 було у передбаченому законом порядку 05.11.2011 року подано заяву про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.53 га в АДРЕСА_1 ( а.с.34)

Вказана заява розглянута на одинадцятій сесії Гаївської сільської ради та колегіальним органом прийнято оскаржуване рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,53 га, в тому числі, на угіддях - 0,53 ріллі, що перебувають у запасі Гаївської сільської ради, по АДРЕСА_1 ( а.с.33)

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що приймаючи оскаржуване рішення Відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законами та Конституцією України, а тому немає законодавчо визначених підстав для визнання його дій протиправними та скасування оскаржуваного рішення..

В той же часі, ні у позовній заяві, ні у суді першої інстанції, ні у апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначає, коли конкретно і з якою заявою він звертався до Відповідача про виділення спірної земельної ділянки, коли конкретно приймалось ( чи не приймалось) Відповідачем рішення про виділення земельної ділянки, у якому розмірі та за яким цільовим призначенням.

Не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності таких обставин і до суду апеляційної інстанції, Позивач навіть не вказує про їх наявність, що, в свою чергу, виключає можливість дійти висновку про порушення Відповідачем прав позивача у спірних земельних відносинах.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що добросовісне користування спірною земельною ділянкою автоматично визначає його право на вказану ділянку, визнається колегією суддів помилковим та таким, що не може слугувати підставою для задоволення його вимог. з огляду на наступне.

Дійсно, статтею 119 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ( грудень 2011 року), визначено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом достовірно встановлено та Позивачем не спростовано, що до прийняття Гаївською сільською радою рішення № 147 від 06.12.2011 року , яким ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,53 га, в тому числі, на угіддях - 0,53 ріллі, що перебувають у запасі Гаївської сільської ради, по АДРЕСА_1, Позивач не звертався до Відповідача із належною заявою, як це визначено статтею 119 ЗК України, а тому його твердження про те, що він автоматично набув право на спірну земельну ділянку є безпідставними.

При цьому матеріалами справи достовірно підтверджено, що на час виникнення спірних правовідносин Позивач фактично володіє земельними ділянками у розмірі, що відповідає запису в земельно-кадастровій книзі Гаївської сільської ради.

За таких обставин та у межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування чи зміни судового рішення - відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206КАС України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2014 року у справі № 390/2625/13-а(2-а/390/264/14) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у порядку та строки, визначені статтею 212 КАС України..

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: Н.А. Олефіренко