Справа № 806/1721/15
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м.Житомир справа № 806/1721/15

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Галайба І.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Беспризванного А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних чергових відпусток

встановив:

7 травня 2015 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (далі - УМВС України в Житомирській області) про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічних чергових відпусток.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він у період з 12 квітня 1993 року до 30 грудня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України. Останнє місце служби - Андрушівський РВ УМВС України в Житомирській області. 30 грудня 2014 року був звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу. Зазначив, що у період з 2010 року до 2012 року включно йому не у повному обсязі надані чергові відпустки та невиплачена за це грошова компенсація. Вважає неправомірною невиплату йому грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Просить зобов'язати керівництво УМВС України в Житомирській області надати до суду дані про кількість невикористаних днів щорічних чергових відпусток за 2010, 2011, 2012 роки та суму грошової компенсації. Стягнути з УМВС України в Житомирській області грошову компенсацію за невикористані дні щорічних чергових відпусток за 2010, 2011, 2012 роки.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду 26 травня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити. Пояснив, що він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку хворобою. При звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2010-2012 роки. На думку позивача відповідач мав виплатити йому грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с.16-17). У запереченнях зазначено, що згідно з роз'ясненням Верховного Суду України №1-4/83 від 23 березня 1998 року, порядок проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не Кодексом законів про працю України, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон України №565-ХІІ), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української PCP, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української PCP №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення №114).

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 12 квітня 1993 року до 30 грудня 2014 року, останнє місце служби - Андрушівський РВ УМВС України в Житомирській області (а.с.5).

Наказом від 30 грудня 2014 року №413 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу (а.с.18).

Позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату йому грошової компенсації за невикористані відпустки.

Листом УМВС України в Житомирській області від 4 березня 2015 року №11-1/М-24 у виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки було відмовлено (а.с.4).

Спірні правовідносини у даній справі регулюються Законом України №565-ХІІ та Положенням №114.

Частиною 1 статті 17 Закону України №565-ХІІ передбачено, що на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України №565-ХІІ порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 56 Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

З наведених норм вбачається, що проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ регулюється спеціальними нормами Закону України №565-ХІІ та Положення №114.

Положення частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України та положення частини 1 статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки", на які посилається позивач у позовній заяві, не застосовуються до спірних правовідносин у даній справі.

Таку ж правову позицію висловлює і Верховний Суд України у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", у абзаці другому пункту 2 якої зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Таким чином спеціальні норми Закону України №565-ХІІ та Положення №114 є пріоритетними перед загальними нормами Кодексу законів про працю України та Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки".

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані у 2010-2012 роках відпустки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки Положенням №114 не передбачена виплата грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, окрім як за невикористану в році звільнення відпустку.

Як вбачається з листа УМВС України в Житомирській області від 4 березня 2015 року №11-1/М-24 у 2014 році (році звільнення) відпустка використана позивачем у повному обсязі (а.с.4).

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 10 червня 2015 р.