Справа № 825/284/15-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/284/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано неправомірною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо нереагування на заяву позивача від 10 жовтня 2014 року; визнано неправомірною відмову Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області у зарахуванні ОСОБА_2 пільгової вислуги років від 20 березня 2015 року; зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області зробити перерахунок вислуги років майору міліції у відставці ОСОБА_2, вказавши наступну вислугу років під час виконання ним службових обов'язків в населених пунктах Козелецького району, селах Сорокошичі, Тужар, Лошакова Гута, що відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення, у пільговому обчисленні один місяць за півтора місяці, тобто 1 рік, 9 місяців, 22 дні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підстави для проведення перерахунку вислуги років майору міліції у відставці ОСОБА_2, вказавши вислугу років під час виконання ним службових обов'язків в населених пунктах Козелецького району, селах Сорокошичі, Тужар, Лошакова Гута, що відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення, у пільговому обчисленні один місяць за півтора місяці відсутні, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження його роботи в даних населених пунктах у період 1992-1999 років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 1983 року позивач був прийнятий на службу до відділення позавідомчої охорони при Козелецькому районному відділі внутрішніх справ. З 1984 по 1986 рік навчався в Івано-Франківській школі міліції МBC СРСР, яку закінчив у вересні 1986 року і був направлений для подальшого проходження служби до Козелецького районного відділу міліції на посаду дільничного інспектора.

З 1989 по 1992 рік позивач навчався в Київській академії УМВС України на денній формі навчання, після закінчення якої був направлений до Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області, де працював на різних посадах до 06 лютого 2001 року.

Під час проходження служби у Козелецькому РВ УМВС, працюючи на посаді старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС, позивач, за своїми функціональними обов'язками, проводив розслідування кримінальних справ, у тому числі і по Остерській зоні. З цією метою позивачу було виділене службове житло в АДРЕСА_1.

Під час виконання службових обов'язків по розслідуванню кримінальних справ, а також у відпрацюванні району та проведенні рейдів, спрямованих на покращення криміногенної обстановки в районі, позивачу доводилося виїздити для виконання службових обов'язків в такі населені пункти: с.Лошакова Гута, с.Тужар, с.Сорокошичі, які згідно з постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року «Про правовий режим територій, що зазнали радіаційного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», відносяться до 3 зони гарантованого добровільного відселення, стаж роботи в цих населених пунктах повинен зараховуватися у пільговому обчисленні один місяць за півтора місяці.

Під час знаходження в вищевказаних населених пунктах складалися табелі згідно наказу МВС України №748 від 22 листопада 1993 року, в якому було роз'яснено про порядок зарахування робочого часу в зоні радіоактивного контролю. Такі табелі позивач складав у себе, але після звільнення з ОВС і переїзду в інше місце проживання втратив їх, і лише в 2013 році він знайшов їх в речах в хаті покійних батьків.

07 жовтня 2014 року позивач звернувся із заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якій просив за період з 1992 року по 1999 рік зарахувати пільгову вислугу під час проходження служби в ОВС в зоні жорсткого радіаційного контролю. До заяви були додані висновок про підтвердження пільгової вислуги років та копії табелів обліку часу виконання ОСОБА_2 службових обов'язків на територіях жорстокого радіаційного контролю за період з 1992 року по 1999 рік. У заяві зазначено, що оригінали документів буде представлено за вимогою.

Листом №2/7-К-317 від 31 жовтня 2014 року Управлінням кадрового забезпечення УМВС України в Чернігівській області позивача було повідомлено, що для отримання правових підстав у зарахуванні пільгової вислуги років, ОСОБА_2 необхідно подати до управління кадрового забезпечення УМВС України в Чернігівській області оригінали наданих документів.

05 листопада 2014 року позивачем подано до відповідача оригінали табелів обліку часу виконання службових обов'язків на територіях жорсткого контролю за період з 1992 року по 1999 рік.

Враховуючи невідповідність даних, що містились в поданих позивачем 05 листопада 2014 року документах, даним особової справи та архівним документам, а також наявність сумнівів щодо достовірності наданих ОСОБА_2 оригіналів документів, виникла необхідність в проведенні по даному факту перевірки, про що ОСОБА_2 повідомлено листом від 07 листопада 2014 року №2/7-К-317, в якому вказано, що після закінчення перевірки наданих документів позивача буде додатково повідомлено про можливість зарахування йому пільгової вислуги років.

08 січня 2015 року ОСОБА_2 під підпис були отримані в Козелецькому РВ УМВС України в Чернігівській області оригінали висновку по підтвердженню пільгової вислуги років та табелів обліку робочого часу за період з 1992 року по 1999 рік.

У зв'язку з тим, що текст наданих позивачем копій висновку по підтвердженню пільгової вислуги років та табелів обліку робочого часу є нерозбірливий, що унеможливлює продовження перевірки інформації щодо підтвердження пільгової вислуги років за час перебування ОСОБА_2 в період з 1992 року по 1999 рік в зоні гарантованого добровільного відселення, 11 лютого 2015 року відповідачем на адресу позивача було направлено лист №2/7-К-317, в якому вказано про необхідність надання оригіналів висновку по підтвердженню пільгової вислуги років та табелів обліку робочого часу для продовження розгляду звернення ОСОБА_2

Згідно висновку службової перевірки за фактами, викладеними в доповідній записці ст.юрисконсульта СЮЗ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_3, затвердженого т.в.о.начальника УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 16 лютого 2015 року, перевірку за фактами, викладеними в доповідній записці, закінчено, висновок по підтвердженню пільгової вислуги років майору міліції у відставці ОСОБА_2, який працював старшим слідчим СВ Козелецього РВ УМВС з 1992 року по 1999 рік і обслуговував населені пункти Козелецького РВ, що входять і відносяться до 3 зони жорсткого радіаційного контролю і добровільного відселення, був підписаний заступником начальника Козелецього РВ УМВС - начальником сектору кадрового забезпечення підполковником міліції ОСОБА_5 та затверджений заступником начальника Управління - начальником УКЗ УМВС України в Чернігівській області полковником міліції Титаренком В.М. 23 липня 2010 року, визнано нелегітимним.

Згідно висновку службової перевірки за фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_2 від 07 жовтня 2014 року, затвердженого т.в.о.нальника УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 20 березня 2015 року, перевірку за фактами звернення позивача від 07 жовтня 2014 року закінчено, відмовлено в зарахуванні пільгової вислуги років майору міліції у відставці ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області повідомило позивача листом від 20 березня 2015 року №2/7-К-317 щодо відмови в зарахуванні пільгової вислуги років на підставі поданих документів, оскільки в архівній справі відсутні записи щодо обліку і табелювання робочого часу в зоні безумовного та гарантованого відселення, надані копії табелів обліку робочого часу не відповідають встановленій формі, а інформація, що в них міститься, не відповідає даним особової справи і архівним матеріалам.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку щодо протиправності відмови відповідача у зарахування ОСОБА_2 пільгової вислуги років, оскільки позивачем надано усі необхідні документи для підтвердження факту наявності такої вислуги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо нереагування на заяву ОСОБА_2 від 10 жовтня 2014 року колегія суддів зазначає:

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 вищезазначеного Закону передбачено право громадянина, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Разом з тим, до обов'язків органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб віднесено, серед іншого, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (ст.19 Закону України «Про звернення громадян»).

Статтею 5 вищевказаного закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2014 року на адресу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області надійшло звернення ОСОБА_2 про зарахування йому пільгової вислуги років за час проходження служби в зоні жорсткого радіаційного контролю. До заяви були додані висновок про підтвердження пільгової вислуги років та копії табелів обліку часу виконання ОСОБА_2 службових обов'язків на територіях жорсткого радіаційного контролю за період з 1992 року по 1999 рік. У заяві було вказано, що оригінали документів ним буде представлено за вимогою.

31 жовтня 2014 року за №2/7-К-317 Управлінням кадрового забезпечення УМВС області заявнику було направлено лист, в якому вказано, що для отримання правових підстав для зарахування пільгової вислуги років ОСОБА_2 необхідно надати до УКЗ УМВС України в Чернігівській області оригінали наданих документів.

На лист відповідача 05 листопада 2014 року ОСОБА_2 надав оригінали висновку по підтвердженню пільгової вислуги років та табелів обліку часу виконання службових обов'язків в зоні жорсткого радіаційного контролю.

У зв'язку з невідповідністю даних, що містились в поданих позивачем 05 листопада 2014 року документах, даним особової справи та архівним документам, а також наявністю сумнівів щодо достовірності наданих ОСОБА_2 оригіналів документів, у відповідача виникла необхідність в проведенні по даному факту перевірки.

Відповідач зазначає, що наданий позивачем висновок по підтвердженню пільгової вислуги років майору міліції у відставці ОСОБА_2, який працював старшім слідчим СВ Козелецького РВ УМВС з 1992 року по 1999 роки і обслуговував населенні пункти Козелецького РВ, що входять і відносяться до 3 зони жорсткого радіаційного контролю і добровільного відселення, був підписаний заступником начальника Козелецького РВ УМВС - начальником сектору кадрового забезпечення підполковником міліції ОСОБА_5 та затверджений заступником начальника Управління - начальником УКЗ УМЕЗС України в Чернігівській області полковником міліції Титоренком В.М. 23 липня 2010 року, викликав сумніви щодо його достовірності, оскільки реквізит документа «Затверджую...» набраний на комп'ютері, та скріплений печаткою Управління кадрового забезпечення УМВС України в Чернігівській області, а вже після цього поверх набраний текст висновку на печатній машинці,

Після огляду архівної особової справи ОСОБА_2 було встановлено, що в архівній справі відсутні відомості про перебування ОСОБА_2 в зоні гарантованого добровільного відселення, а також відсутній висновок по підтвердженню пільгової вислуги років та табелі обліку робочого часу особового складу, які дислоковані у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільною відселення.

Крім того, з послужного списку ОСОБА_2 вбачається, що він працював старшим слідчим СВ Козелецького РВ з 01 листопада 1992 року по 20 березня 1995 року, а з 20 березня 1995 року працював заступником начальника СВ Козелецького РВ, тоді як у висновку по підтвердженню пільгової вислуги років вказано, що вислуга підтверджується майору міліції у відставці ОСОБА_2 який працював старшим слідчим СВ Козелецького РВ з 1992 року (зокрема, з 08 вересня 1992 року) по 1999 рік, що не відповідає даним особової справи.

Дані, що містяться в табелях обліку робочого часу, також не відповідали даним особової справи ОСОБА_2 та архівним матеріалам, а ряд табелів взагалі було підписано неуповноваженими особами.

Враховуючи невідповідність даних, що містились в поданих позивачем документах, даним особової справи та архівним документам, а також наявність сумнівів щодо достовірності наданих ОСОБА_2 оригіналів документів, виникла необхідність, в проведенні по даному факту перевірки, про що ОСОБА_2 було повідомлено листом від 07 листопада 2014 року №2/7-К-317, в якому вказано, що після закінчення перевірки наданих ним документів, його буде додатково повідомлено про можливість зарахування йому пільгової вислуги років. Вказаний лист було направлено позивачу у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо нереагування на заяву позивача від 10 жовтня 2014 року на протязі майже 5 місяців, оскільки позивачу була надана відповідь у встановлені строки, що підтверджується листом від 07 листопада 2014 року №2/7-К-317, витягом з журналу обліку звернень та заяв громадян та витягом з електронного реєстру звернень з відповідними відмітками про виконання. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вчинялись дії щодо належного та всебічного розгляду поданої позивачем заяви, зокрема, витребовувались оригінали документів, направлялись для проведення перевірки, досліджувались документи в особовій справі позивача, відбирались пояснення у осіб, що складали відповідні документи.

Щодо позовних вимог позивача про визнання неправомірної відмови УМВС України в Чернігівській області у зарахуванні ОСОБА_2 пільгової вислуги років від 20 березня 2015 року та зобов'язання Управління зробити перерахунок вислуги років у пільговому обчисленні один місяць за півтора, тобто 1 рік, 9 місяців, 22 дні, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно пп.в) п.3 вищезазначеної постанови до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця, зокрема, у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, с.Лошакова Гута, с.Тужар, с.Сорокошичі Козелецького району Чернігівської області віднесені до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Наказом МВС України №748 від 22 листопада 1993 року затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року №17-Р, на території яких час виконання службових обов'язків зараховуються до стажу вислуги років для призначення пенсії особовому складу ОВС, військ внутрішньої та конвойної охорони в пільговому обчисленні один місяць за півтора місяця. У вказаному Переліку зазначені умови зарахування пільгової вислуги років та порядок та умови оформлення табелів.

Умовою для зарахування пільгової вислуги років є встановленої форми табель обліку робочого часу особового складу органів, підрозділів та військових частин, які дислоковані у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, наказ УВС про їх затвердження та дані особової справи про перебування у вказаних населених пунктах.

В підрозділах проводиться облік і табелювання робочого часу особового складу на територіях перерахованих населених пунктів із затвердженням їх наказами МВС, ГУВС, УВС і занесенням відомостей в особові справи. При тимчасовому перебуванні у вказаних зонах підставою для оформлення табелів є посвідчення про відрядження або рапорт співробітника з резолюцією керівника органу (підрозділу), яка підтверджує факт перебування у зоні. Табель оформлюється на протязі 48 годин після повернення співробітника з цих зон. Підписаний керівниками служб УВС табель подається до кадрових апаратів для долучення до особової справи.

Всупереч вищенаведеному порядку позивач табелі обліку робочого часу, які долучені до матеріалів справи, самостійно складав щомісяця, а не протягом 48 годин після повернення із зони, та до кадрової служби їх не надавав, а надав тільки в 2014 році через 14 років після звільнення з ОВС.

При цьому, під час перевірки поданих позивачем табелів обліку часу відповідачем виявлено невідповідність даним особової справи ОСОБА_2 та архівним матеріалам, зокрема, 30 квітня 1994 року та 31 травня 1994 року табелі затверджено начальником Козелецького РОВД УВС Чернігівського облвиконкому Савенко О.А., який з 26 квітня 1994 року наказом УВС №114 о/с від 18 квітня 1994 року звільнений з ОВС; 30 червня 1996 року, 31 липня 1996 року, 31 серпня 1996 року, 30 вересня 1996 року, 31 жовтня 1996 року ОСОБА_9 підписав табелі обліку робочого часу ОСОБА_2, як начальник слідчого відділення Козелецького РВ УМВС, однак працював слідчим СВ Козелецького РВ УМВС (наказ УМВС №218 о/с від 19 червня 1996 року призначений з пониженням в порядку дисциплінарного стягнення); 30 червня 1999 року ОСОБА_9 підписав табель обліку робочого часу ОСОБА_2 як начальник слідчого відділення Козелецького РВ УМВС, однак з 24 червня 1999 року наказом УМВС №123 о/с від 24 червня 1999 року призначений на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах (за рахунок коштів д/б «ОЗ») організаційно-аналітичного відділу розслідування злочинів учинених організованими групами слідчого управління УМВС; капітан міліції ОСОБА_2 наказом УВС №324 о/с віл 15 вересня 1992 року призначений з 07 вересня 1992 року по 01 листопада 1992 року помічником оперуповноваженого відділення спеціальної служби міліції при відділі внутрішніх справ Козелецького району УВС Чернігівського облвиконкому, але табеля обліку робочого часу за вересень та жовтень 1992 року на нього складені як на старшою слідчого СВ, а не як на помічника оперуповноваженого; наказом МВС України від 12 грудня 1994 року №454 о/с ОСОБА_2 присвоєно чергове спеціальне звання «майор міліції», але у табелях з грудня 1994 року по лютий 1996 року його звання вказано як «капітан міліції»; наказом УМВС України в Чернігівській області від 14 березня 1995 року №91 о/с ОСОБА_2 був призначений з 20 березня 1995 року заступником начальника слідчого відділення Козелецького РВ УМВС, але в табелях останньою з березня 1995 року по липень 1996 року його посада значиться як старший слідчий; відповідно до наказу МВС України віл 10 липня 1994 року №392 відділ внутрішніх справ Козелецького району Управління внутрішніх справ Чернігівської області був перейменований у Козелецький районний відділ Управління МВС України в Чернігівській області, але з вересня 1992 року до моменту перейменування УВС в УМВС (липень 1994 року) всі табелі були підписані начальником районного відділу УМВС і начальником слідчого відділення Козелецького РВ УМВС.

Крім того, відповідачем встановлено, що згідно листка обліку відпусток особової справи ОСОБА_2, журналу обліку робочого часу за 1995-1996 роки, особистої карточки грошового забезпечення №26 ОСОБА_2, останній перебував у щорічних основних відпустках: з 28 липня 1993 року по 08 серпня 1993 року, з 13 липня 1994 року по 16 серпня 1994 року, з 15 серпня 1995 року по 04 вересня 1995 року та з 02 жовтня 1995 року по 16 жовтня 1995 року, у серпні-вересні 1996 року, у липні-серпні 1997 року, з 06 серпня 1998 року по 14 вересня 1998 року, з 04 серпня 1999 року по 12 вересня 1999 року, однак відповідно до наданих позивачем копій табелів обліку робочого часу він в цей час виконував службові обов'язки в зоні жорсткого радіаційного контролю.

Також відповідач зазначає, що табеля обліку часу виконання ОСОБА_2 службових обов'язків на територіях жорсткого контролю за період з 1992 року по 1999 рік не відповідають зразку табелю обліку робочого часу особового складу органів, підрозділів та військових частин, які дислоковані у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 1993 року №748.

Відповідно до п.3.1.4 Розділу III «Підготовка та оформлення матеріалів для призначення та перерахунку пенсій» Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсії та отримання пільг військовослужбовцям внутрішніх військ, особам рядового і начальницького складу ОВС України, звільненим зі служби, та членам їх сімей, затвердженої наказом МВС України від 25 червня 2013 року №611, при обчисленні вислуги років на пільгових умовах слід керуватися записами в особовій справі.

Таким чином, обчислення вислуги років здійснюється виключно на підставі записів в особовій справі.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності відмови відповідача у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років при відсутності доказів фальсифікації чи підробки табелів обліку часу, оскільки відповідач, відмовляючи у зарахуванні пільгової вислуги років, керувався нормами чинного законодавства, що наведені вище, за відсутності записів в особовій справі ОСОБА_2 та в інших архівних документах щодо підтвердження перебування позивача у зоні гарантованого добровільного відселення для виконання службових обов'язків. При цьому, відповідач не наділений повноваженнями на встановлення фактів перебування осіб на тій чи іншій території, які мають юридичне значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що враховуючи, що в архівній особовій справі ОСОБА_2 відсутні відомості (записи) щодо обліку і табелювання його робочого часу в зоні гарантованого добровільного відселення, надані ним копії табелів обліку робочого часу не відповідають встановленій формі, а інформація в ряді табелів обліку робочого часу не відповідає даним особової справи ОСОБА_2 та архівним матеріалам, відсутні посвідчення про відрядження або рапорт позивача з резолюцією керівника органу (підрозділу), що підтверджує факт перебування у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідач позбавлений можливості підтвердити пільгову вислугу років на підставі поданих заявником документів за фактами, викладеними у зверненні ОСОБА_2 від 07 жовтня 2014 року, що свідчить, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому правові підстави для визнання відмови Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 20 березня 2015 року протиправною, а також зобов'язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років у пільговому обчисленні відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2015 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.