Справа № 2-а3215/10/1570
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту «ЧорноморНДІпроект» (далі - Підприємство) до Контрольно-ревізійного управління в Одеській області (далі - КРУ) про визнання протиправними дій,

встановила:

У березні 2010 року Підприємство звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними і такими, що не підлягають виконанню, пункти 4, 7, 8, 11 вимоги КРУ від 3 березня 2010 року № 15-05-34-14/1308 про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності (далі - Вимога), а саме:

- нарахувати і виплатити працівникам Підприємства надбавку за вислугу років у сумі 265 617 грн 15 коп., недонараховану внаслідок необґрунтованого застосування знижувального коефіцієнта (пункт 4 Вимоги);

- відобразити в обліку Підприємства заборгованість із заробітної плати в сумі 2181 грн 33 коп., необґрунтовано списану з бухгалтерського обліку Підприємства (пункт 7 Вимоги);

- відкоригувати по бухгалтерському обліку вартість основних засобів: зменшити вартість будівлі по проведених ремонтних роботах на суму 740 407 грн 60 коп. (пункт 8 Вимоги);

- відповідно до пункту 2 статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК) керівництву Підприємства користуватись своїм правом щодо нарахування пені та штрафних санкцій за невиконання контрагентами своїх зобов'язань (пункт 11 Вимоги).

Позовні вимоги Підприємство обґрунтувало незаконністю спірних дій та вимог відповідачів.

Суди встановили, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи на IV квартал 2009 року та на підставі направлень від 13 листопада 2007 року №№ 2556-2560, 17 листопада 2009 року № 2558, 1 грудня 2009 року № 2648, 18 січня 2010 року № 47, виданих начальником КРУ, з 16 листопада 2009 року по 4 лютого 2010 року КРУ провело ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 1 жовтня 2007 року по завершений звітний період 2009 року (по 1 жовтня 2009 року), за результатами якої складено акт від 11 лютого 2010 року № 05-13/54.

За результатами цієї ревізії КРУ направило позивачу Вимогу про усунення виявлених порушень статей 5, 15 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», статті 5 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-ХІІ «Про колективні договори і угоди», Галузевої угоди між Міністерством транспорту та зв'язку України і Профспілкою робітників морського транспорту України на 2006-2009 роки, статей 16, 233 Кодексу законів про працю України, пунктів 14, 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (далі - Стандарт), пункту 2 статті 231 ГК.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 1 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року, позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував пункт 7 Вимоги про «відображення в обліку заборгованості по заробітній платі у сумі 2181 грн 33 коп., яку необґрунтовано списано».

Не погоджуючись з ухвалою касаційного суду, Підприємство подало заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України у подібних правовідносинах статей 2, 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ), пункту 19 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок), та пункту 14 Стандарту.

Суть наведених у заяві доводів зводиться до того, що відповідно до положень Закону № 2939-ХІІ КРУ не має компетенції за наслідками проведеної ним ревізії робити висновки щодо порушення або додержання керівником підконтрольного суб'єкта вимог законодавства про працю, зокрема про повноту оплати праці працівників, не має повноважень пред'являти керівникам підприємства письмові вимоги про донарахування та сплату будь-яких виплат працівникам відповідно до галузевих угод чи колективних договорів, а також спонукання господарюючого суб'єкта на здійснення корегування фінансового обліку.

На підтвердження неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права Підприємство послалося на ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2011 року, 12 лютого та 28 серпня 2013 року, 30 жовтня 2014 року (№№ К/9991/27423/11, К-22637/10, К/9991/63370/12, № К/9991/25169/12 відповідно), у яких, на його думку, касаційний суд у подібних правовідносинах дійшов протилежного за значенням висновку.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом норм матеріального права у подібних відносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2939-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно <…>, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 9 січня 2001 року № 111 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 січня 2001 року за № 37/5228; чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Положення), основним завданням контрольно-ревізійних управлінь є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в місцевих органах виконавчої влади, в органах місцевого самоврядування, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи) <...>, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до підпункту 2.2.6 пункту 2 Положення контрольно-ревізійні управління вправі пред'являти керівникам та іншим посадовим особам підконтрольних установ, які ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених у ході ревізій порушень і недоліків, а також контролювати їх усунення і в разі потреби вживати додаткових заходів для їх усунення.

За підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Положення контрольно-ревізійні управління відповідно до покладених на них завдань, мають право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).

Нормативний підхід до розуміння норм статті 2, пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ та підзаконних нормативно-правових актів, прийнятих на реалізацію цього Закону, дозволяє дійти висновку, що органи фінансового контролю, враховуючи мету та завдання фінансового контролю, з-поміж іншого, компетентні перевіряти (інспектувати) діяльність суб'єктів фінансово-економічних відносин у частині обліку, руху, формування і використання коштів, державного майна; наглядати за дотриманням суб'єктами цих відносин норм управління фінансовими ресурсами та блокувати будь-яке відхилення від них. Об'єктом такої перевірки мають бути, головним чином, фінансові ресурси, дотримання норм, положень та принципів управління та використання фінансових ресурсів.

Слід також зазначити, що інші, нерідко суміжні чи у певний спосіб пов'язані з фінансами, об'єкти контролю (наприклад, з питань укладення і/або дотримання умов трудового чи колективного договорів, охорони праці, формування об'єкта та/або бази оподаткування, ціноутворення тощо) перебувають (можуть перебувати) поза межами фінансового контролю і, відповідно, охоплюються іншими видами державного контролю.

Зі змісту і характеру фактичних обставин цієї справи вбачається, що вимоги органу фінансової інспекції про нарахування й виплату працівникам Підприємства надбавки за вислугу років, про необхідність відкоригування в бухгалтерському обліку вартості основних засобів більше базувалися на показниках (відомостях) про порушення підконтрольною установою норм, умов та положень, які регулюють відносини щодо використання й обліку фінансових ресурсів, зокрема коштів на виплату надбавки за вислугу років та обліку вартості основних засобів (державного майна).

З викладеного випливає, що норми матеріального права до зазначених вище відносин застосовані правильно, відповідно до їх змісту та сфери регулювання. Висновки касаційного суду обґрунтовані, зроблені у вимірі фактичних обставин справи, вони не призвели до неоднакового правозастосування та ухвалення різних за значенням судових рішень. Ці обставини є підставою для залишення заяви без задоволення.

Керуючись підпунктом 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту «ЧорноморНДІпроект» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кривенко

Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців

О.А. Коротких О.В. Кривенда

В.Л. Маринченко П.В. Панталієнко

О.Б. Прокопенко І.Л. Самсін

О.О. Терлецький