Справа № 803/1319/13а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 876/10492/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (правонаступник Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області) на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернулася до суду з позовом до Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - ОДПІ) в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) від 21.03.2013 № (яке частково скасовано рішенням Державної податкової служби у Волинській області (далі - ДПС).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне ППР прийнято з порушенням норм законодавства, оскільки при проведені перевірки податковим органом грубо порушено вимоги податкового законодавства, зокрема в частині термінів та підстав її проведення. Більше того, податкове зобов'язання відповідачем було нараховано поза межами 1095 днів встановлених для цього.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2013 року в справі №803/1319/13-а заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОДПІ, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі вказує, що перевірка проводилась у відповідності до пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України, що помилково не вказано в акті перевірки, а встановлені під час такої обставини свідчать про безпідставне не нарахування позивачем податку на додану вартість (далі - ПДВ) з 2009 року по березень 2011 року.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване ППР було прийнято ОДПІ на підставі перевірки, яка проведена без жодних підстав для цього та з порушеннями норм податкового законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована Ківерцівською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець 26.01.1996, взята на податковий облік в органах податкової служби того ж дня, 09.03.2011 їй видано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. Основним видом її діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.10, 17, 29).

На підставі акта від 27.02.2013 №101/1701/ (далі - Акт) документальної невиїзної перевірки ФОП з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині обов'язкової реєстрації платником ПДВ за період з 01.02.2009 по 31.12.2012, податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог:

- п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» в частині неподання заяви про реєстрацію платником ПДВ при перевищенні обсягів 300000грн, що призвело до заниження суми ПДВ за період з 01.02.2009 по 31.03.2011 на суму 92005,10грн.

ФОП на вказаний Акт було подано заперечення, які податковим органом були взяті до уваги, у зв'язку із чим позивачу визначено заниження суми ПДВ за період з лютого 2010 року по березень 2011 року в сумі 90799,78грн (а.с.13).

21.03.2013 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР №, яким збільшено грошове зобов'язання з ПДВ в розмірі 113500грн (основний платіж 90800грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 22700грн) (а.с.16).

Позивач з прийнятим ППР не погодився, оскаржив таке в адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження вказане ППР було частково скасовано ДПС в сумі 582грн застосованої штрафної (фінансової) санкцій, а в іншій частині залишене без змін, відповідно скарга задоволена частково (а.с.18-21).

У зв'язку із наведеним, вважаючи, що оскаржуване ППР прийнято відповідачем протиправно, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Перш за все, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що документальна невиїзна перевірка ФОП з питань дотримання ним вимог податкового законодавства в частині обов'язкової реєстрації платником ПДВ була проведена відповідачем на підставі наказу від 28.01.2013 №33 (далі - Наказ, а.с.22).

Вказаний Наказ, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано ОДПІ позивачу не надсилався та отриманий таким не був, що фактично позбавило можливості оскаржити такий у встановленому порядку, а відтак захистити своє право у спірних відносинах. Більше того, у зв'язку із тим, що перевірка носила невиїзний характер, такий Наказ ФОП не пред'являвся, і з його змістом позивач не міг бути ознайомлений належним чином.

Слід звернути увагу, що Наказ, є документом, на підставі якого провидиться перевірка суб'єкта господарювання, а також в подальшому приймається відповідне рішення контролюючого органу (в даному випадку оскаржуване ППР), а тому оцінка такого (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на його підставі.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи п.75.1 ст.75 ПК України визначають, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно із пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

При цьому, п.79.1 ст.79 ПК України імперативно визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктом 78.4 ст.78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пунктом 78.1 ст.78 ПК України визначено виключний перелік обставин за яких проводиться документальна позапланова перевірка.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України який зазначено в Наказі на перевірку ФОП, передбачає, що така перевірка проводиться, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Дійсно, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано ОДПІ, жодного запиту відповідачем не надсилалось, що виключає правомірність призначення перевірки та її проведення на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, зокрема пояснень апелянта та Акта перевірки, податковий орган вказує, що пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України було вказано у Наказі помилково, а дійсною підставою перевірки є пп.78.1.12 вказаної статті.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, за правилами пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі коли органом державної податкової служби вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Рішення про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається органом державної податкової служби вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, у наведеному випадку при прийнятті Наказу на підставі пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України відповідачем перевищено повноваження, оскільки за правилами цієї норми виключне право на прийняття наказу про проведення перевірки закріплено за органом державної податкової служби вищого рівня, яким у спірній ситуації була ДПС.

Більше того, жодних посилань на службове розслідування або повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення матеріали справи не містять.

Що ж до наявного акту про результати перевірки ОДПІ з окремих питань (а.с.35), проведеної Державною податковою службою України, то така не являється службовим розслідуванням, оскільки стосувалась стану організації роботи в ОДПІ щодо відпрацювання платників податків, задіяних у схемах руху сумнівного ПДВ. Крім цього, жодного наказу за результатами такої перевірки прийнято не було (протилежного відповідачем не доведено).

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог п.78.1 ст.78 та п.79.2 ст.79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких обставин, у податкового органу за відсутності обставин передбачених п.78.1 ст.78 ПК України не виникло право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП, що виключає також правомірність прийняття ним оскаржуваного ППР та свідчить про підставність позовних вимог ФОП в цій частині.

Додатково, суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправного нарахування податковим органом податкового зобов'язання із ПДВ за лютий 2010 року, оскільки згідно пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який був чинним на час виникнення спірних відносин), податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платників податків у випадках, визначених Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визнає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 вказаного Закону податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, зокрема календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Отже, граничним строком подання податкової декларації з ПДВ за лютий 2010 року є 20 березня 2010 року, а відповідач визначив податкове зобов'язання з ПДВ лише 21.03.2013.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід також узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у п.110 рішення від 23 липня 2002 року в справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 червня 2015 року.