Справа № 9101/7986/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2011 р.справа № 2а-2759/10/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Тепловій Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. від 10.08.11 р.; ОСОБА_2, дов. від 10.08.11 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 р. у справі № 2а-2759/10/1170

за позовом Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції, м. Кіровоград

до Сільськогосподарського виробничого Закритого акціонерного товариства

Рос Агро, с. Вишняківка, Кіровоградського району, Кіровоградської області

про стягнення податкового зобовязання

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про стягнення за рахунок активів відповідача податкового зобовязання в розмірі 296 333,00 грн., визначеного податковим органом з мотивів здійснення операцій з реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва повязаним особам за цінами, нижчими звичайних цін.

В подальшому позивачем була подана заява про зміну позову, згідно якої останній просив стягнути за рахунок активів відповідача суму податкового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 111124,00 грн., у тому числі 74083 грн. за основним платежем та 37 041,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2010р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована недоведеністю податковим органом реалізації вказаної продукції за ціною, нижчою звичайних цін, а також посиланням на те, що відповідач є платником фіксованого сільськогосподарського податку, для якого Законом України Про фіксований сільськогосподарський податок зупинено дію положень Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, у тому числі п. 7.4. ст. 7 щодо визначення доходу, отриманого платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу про його скасування та прийняття нового про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування її доводів зокрема посилається на неправомірне неврахування судом першої інстанції поданої заяви про зміну позову, якою зменшив позовні вимоги та просив стягнути не всю суму оподатковуваного доходу у 296 333,0 грн. а лише суму податкового зобовязання з податку на прибуток у сумі 111124,0 грн. Також місцевим судом помилково не визнано за можливе встановлення рівня звичайної ціни для цілей оподаткування на підставі висновку Торгово-промислової палати України №1173 від 28.10.2008 р. Позивач вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на Закон України Про фіксований сільськогосподарський податок про зупинення для платників фіксованого сільськогосподарського податку, у тому числі положень п. 7.4. ст. 7 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, оскільки зазначений закон згідно його прикінцевих положень не поширюється на зупинення у тому числі п. 7.7. Закону України Про оподаткування прибутку підприємств про оподаткування спільної діяльності без створення юридичної особи, тоді податковим органом перевірявся саме договір про спільну діяльність, а відповідач є відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету при його виконанні.

Відповідач оскаржуване рішення вважає обґрунтованим та законними, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи податковим органом проведено планову виїзну перевірку відповідача, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету при виконанні договору про спільну діяльність від 07.03.2008 р. з ДП Олександрійський кінний завод №174, за результатами якої складено акт №452/23-10/300112449 від 11.06.2010 р.

11.06.2010 р. податковою інспекцією винесено рішення №/0, яким визначено суму податкового зобовязання із застосуванням звичайних цін усього у розмірі 111124,00 грн., у тому числі 74083 грн. за основним платежем та 37 041,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно зазначеного акту за результатами перевірки повноти визначення скоригованого валового доходу за період з 24.03.2008 р. по 31.03.2010 р. встановленого його заниження всього у сумі 296 333,00 грн., у тому числі за: ІІІ квартал 2008. на суму 16 766 грн.; ІV квартал 2008 р. на суму 90010 грн.; ІІ квартал 2009 р. на суму 136 518 грн.; за ІІІ квартал 2009 р. на суму 53 039 грн. Заниження валового доходу за висновком податкового органу було обумовлено здійсненням відповідачем на виконання договору про спільну діяльність від 07.03.2008 р. впродовж перевіряє мого періоду операцій з реалізації сільськогосподарської продукції повязаним особам за цінами, нижчими звичайних цін.

Згідно акту перевірки на виконання вказаного договору про спільну діяльність відповідачем зокрема було реалізовано продукцію наступним субєктам господарювання: згідно договору купівлі-продажу від 31.10.08.р. реалізовано ДП Олександрійський кінний завод №174 овес у кількості 30 т. по ціні 666,67 грн. за 1 тону (без ПДВ) на загальну суму 20 000 грн. (без ПДВ); згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2008 р. реалізовано ПП Інкопмарк-Плюс овес у кількості 53, 85 тон по ціні 440 грн. за 1 тону(без ПДВ) на загальну суму 23694 грн. (без ПДВ); згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2008 р. реалізовано ПП Інкопмарк-Плюс овес у кількості 59, 35 тон по ціні 440 грн. за 1 тону (без ПДВ) на загальну суму 26114 грн. (без ПДВ).

За висновком податкової інспекції ДП Олександрійський кінний завод №174, який є учасником договору про спільну діяльність від 07.03.2008 р. з часткою в період проведення операцій у 20%, є юридичною особою, яка здійснює контроль над СВ ЗАТ Рос. Агро на виконання договору про спільну діяльність, тобто є повязаною особою. ПП Інкопмарк-Плюс є засновником СВ ЗАТ Рос Агро з часткою у статутному фонді на момент проведення операції у 74,85%, останнє в свою чергу є учасником договору про спільну діяльність з часткою у 80%, у звязку з чим ПП Інкопмарк-Плюс є юридичною особою, яка через СВ ЗАТ Рос Агро здійснює контроль над СВ ЗАТ Рос Агро на виконання договору про спільну діяльність, отже є повязаною особою.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. Закону України Про оподаткування прибутку підприємств доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Згідно п. 1.26. ст. 1 цього Закону пов'язана особа - особа, що відповідає будь-якій з наведених нижче ознак, у тому числі юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку, або перебуває під спільним контролем з таким платником податку. Під здійсненням контролю слід розуміти володіння безпосередньо або через більшу кількість пов'язаних фізичних чи юридичних осіб найбільшою часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку або управління найбільшою кількістю голосів у керівному органі такого платника податку або володіння часткою (паєм, пакетом акцій), не меншою 20 відсотків від статутного фонду платника податку.

Звичайною ціною, згідно п. 1.20. ст. 1 вказаного Закону вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

За змістом п. 1.20.2. ст. 1 Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Судова колегія не може погодитись з посиланням позивача на висновок спеціаліста Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати В№1173 від 28.10.2008 р., на підставі якого визначено рівень звичайної ціни на ідентичні товари. У даному висновку не визначено клас вівса та його якісні характеристики, рік урожаю, тощо, що впливає на встановлення звичайної ціни, міститься лише визначення ціни на овес в залежності від умов поставки: овес (умови поставки EXW) станом на 30.09.2008 р. середня ціна 1 400,00 грн./т (у тому числі ПДВ); овес (умови поставки DAF) станом на 30.09.2008 середня ціна 1000 грн/т (у тому числі ПДВ). Разом з тим, згідно довідки №1689 від 12.08.2010 р. дочірнього підприємства ДАК «Хліб України»«Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів»середня закупівельна ціна вівса 4-го класу (фуражного) урожаю 2008 р. становила 800-850 грн. за 1 тн. з ПДВ, а врожаю 2009 р. близько 850-900 грн. за 1 тн. з ПДВ.

Податковим органом при проведенні перевірки не встановлювались якісні та інші характеристики реалізованого відповідачем товару, що визначає рівень ціни на нього. Разом в матеріалах справи містяться копії договорів купівлі-продажу від 05.12.2008 р. та від 24.12.2008 р. про реалізацію відповідачем некондиційного вівса в кількості 53,85 та 59,35 т., а також акт від 01.12.2008 р. комісійного обстеження партії вівса у кількості 115 т. про переведення зерна вівса фуражного в овес некондиційний через погіршення його якості.

За викладеного судова колегія вважає визначення податкової інспекцією звичайної ціни на реалізовану відповідачем продукції згідно зазначених договорів купівлі-продажу проведеним з порушенням порядку визначення звичайної ціни товару, встановленого п.1.20.2. ст. 1 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», у звязку з чим необґрунтованим є висновок про заниження відповідачем скоригованого валового доходу та як наслідок донарахування податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій, про стягнення яких подано позов, є неправомірним.

Суд першої інстанції пославшись не те, що подана позивачем заява №3252/10/10-0 від 02.09.10 р. про стягнення з відповідача 111124,00 грн., замість заявлених раніше 296 333,00 грн. не містить обґрунтування фактичної зміни позовних вимог, необґрунтовано не визначив підстав, встановлених процесуальним законом, з яких вказана заява не може бути розглянута. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Крім того вказавши на те, що відповідач є платником фіксованого сільськогосподарського податку та в силу ст. 9 (прикінцеві положення) Закону «Про фіксований сільськогосподарський податок»на нього не поширюється дія у тому числі положень п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», суд першої інстанції не спростував доводи податкової інспекції про те, що згідно ст. 9 (прикінцеві положення) Закону «Про фіксований сільськогосподарський податок»зупинено для сільськогосподарських товаровиробників - платників фіксованого сільськогосподарського податку дію зокрема Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", за винятком у тому числі п. 7.7 про оподаткування спільної діяльності без створення юридичної особи, тоді податковим органом перевірявся саме договір про спільну діяльність, а відповідач є відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету при його виконанні.

Однак враховуючи, що вказане не потягло прийняття судом першої інстанції неправильного по суті рішення, а встановлені законом підстави для задоволення апеляційної скарги та прийняття нового рішення про задоволення адміністративного позову відсутні, судова колегія вважає за можливе залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2010 р. у справі № 2а-2759/10/1170 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст.212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 23.12.2010р.)

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко