Справа № 826/7249/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2015 року 13:35 № 826/7249/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі:

головуючого судді балова Є.В.

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Горбатенко І.М., Галюк М.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку № 1744/9/26-51-17-03-20 від 14.02.2015 року.

Адміністративний позов мотивовано тим, що висновок контролюючого органу зроблено без врахування всіх об'єктивних даних та з порушенням процедури визначеної частиною 10 статті 5 Закону України «Про очищення влади».

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність оскаржуваного висновку.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши позивача та представників відповідача, суд дійшов наступних висновків.

З 16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII.

Відповідно до ст. 1 даного Закону очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальності відповідальності та гарантування права на захист.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) визначені Законом України «Про очищення влади», в той час як механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» встановлений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 (далі за текстом - Порядок №563).

Стаття 2 Закону України «Про очищення влади» визначає перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо професійних суддів.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

На підставі абз.2 ч.4 ст.5 Закону України «Про очищення влади» організація проведення перевірки професійних суддів покладається на голову суду, в якому працює суддя.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» перевірці підлягають достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Згідно з ч.7 ст.5 Закону України «Про очищення влади» до відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи.

З огляду на Перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 ДФС є органом, що проводить перевірку відомостей щодо заборон, які можуть бути застосовані до осіб у частині недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у поданих ними деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», доходам, отриманим із законних джерел.

У відповідності до п.19 Порядку №563 запит про проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у декларації, поданій особою, яка підлягає перевірці, за минулий рік, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, надсилається до ДФС разом з копією декларації особи, яка підлягає перевірці, засвідченою кадровою службою органу, в якому проводиться перевірка.

Відповідно до п.20 Порядку №563 ДФС проводить перевірку в порядку, визначеному Мінфіном.

Так, процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» визначена Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 р. №1100 (далі за текстом - Порядок №1100).

На підставі п.2 Порядку №1100 перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

З огляду на п.3 Порядку №1100 загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Згідно з п.4 Порядку №1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

У відповідності до п.6 Порядку №1100 для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Відповідно до п.9 Порядку №1100 у розділі IV декларації перевірці підлягають: достовірність відомостей щодо наявності транспортних засобів, вказаних у декларації, набутих особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про транспортні засоби такої особи; відповідність вартості транспортних засобів, вказаних у декларації, набутих особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

Відповідно до ч.11 ст.5 Закону України «Про очищення влади» орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Відповідно до п.30 Порядку №563 форма висновку ДФС про результати перевірки відомостей, зазначених у пункті 2 частини п'ятої статті 5 Закону, затверджується наказом Мінфіну.

У відповідності до п.39 Порядку №563 висновок про проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданій особою за попередній рік декларації, та/або невідповідності вартості майна (майнових прав), зазначеного (зазначених) у декларації особи, що набуте (набуті) за час перебування на посадах, доходам, отриманим із законних джерел, може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Із аналізу зазначених норм встановлено, що Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва як територіальний орган Державної фіскальної служби є суб'єктом уповноваженим на проведення перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 - 11 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду судді Господарського суду м. Києва Указом Президента України № 346/2008 від 14.04.2008 року. А постановою № 209-VII від 18 квітня 2013 року позивачку обрано на посаду судді безстроково.

Головою Господарського суду м. Києва видано наказ № 459-К від 14.11.2014 року «Про початок проведення перевірки суддів Господарського суду м. Києва передбаченої Законом Украйни «Про очищення влади».

Позивачкою 17.12.2014 року подано заяву про надання згоди на проведення щодо неї перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Господарським судом м. Києва 18.12.2014 року направлено запит про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві розпочала перевірку 22.12.2014 року після отримання зазначеного вище запиту.

12.02.2015 року ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві складено висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» № 1744/9/26-51-17-03-20 відносно позивачки.

У висновку зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік у позиції 35 розділу 4 вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права).

А саме, не відображено відомість про автомобіль марки Opel моделі Kaddet 1.3 об'єм двигуна - 1300 куб.,см., 1988 року випуску, номер кузова - WOL000034J52675296, державний номерний знак - 71382 КЕ, свідоцтво про державну реєстрацію - КІС 503661, видане 03.03.2000 року. Зазначене підтверджується довідкою наданою Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України на запит ДПІ.

Окрім цього зазначено про ненадання письмового пояснення та підтверджуючих документів стосовно іншого задекларованого майна, що унеможливлює встановлення відповідності/невідповідності вартості майна, набутого за час перебування на посаді судді.

Судом з'ясовано, що листом від 30.12.2014 року № 7740/П/26-51-17.03-20 ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві направило на адресу позивача запит з проханням надати пояснення та документальне підтвердження щодо зазначених в декларації доходів та майна. Доказом надсилання зазначеного запиту позивачу є реєстр відправленої кореспонденції з штампом поштового відділення від 30.12.2014 року. Суд звертає увагу, що лист направлено на адресу, зазначену позивачкою в поданій до ДПІ декларації, як місце проживання. Як встановлено судом, позивачкою не було надано запитуваної інформації.

Позивач в своїх поясненнях зазначив, що автомобіль був ввезений на територію України у 2000 році на праві тимчасового ввозу. Пізніше, оскільки автомобіль не був придатний до використання та потребував капітального ремонту, він не був вивезений за межі України. У подальшому вказаний автомобіль знаходився на неохоронюваному майданчику та був, за словами позивача, розібраний. До правоохоронних органів позивач не зверталась, в зв'язку з незначною вартістю вказаного автомобіля.

Суд звертає увагу, що ці відомості на момент складання висновку не були відомі відповідачу.

Суд не бере до уваги твердження позивача, що ДПІ дізналася про автомобіль в березні 2015 року вже після винесення оскаржуваного висновку, оскільки зазначене не підтверджується документально. Наявна в матеріалах справи довідка надана Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України не має дати. А оскільки інформація щодо автомобіля наявна в висновку від 12.02.2015 року, суд вважає що вона була отримана вчасно і використана відповідно до законодавства. Також суд звертає увагу, що відповідач не має обов'язку перевіряти надану йому державними органами інформацію на офіційні запити.

Щодо твердження позивача, що податковим органом при винесенні висновку було порушено процедуру, а саме не дотримано вимог частини 10 статті 5 Закону України «Про очищення влади» суд зазначає наступне.

Згідно з п. 35 Порядку №563, якщо висновок, що надійшов від органів перевірки за результатами перевірки, є неповним або суперечить іншим матеріалам перевірки, орган, в якому проводиться перевірка, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації одноразово звертається із запитом до органів перевірки, які зобов'язані розглянути його та надати відповідь протягом десяти робочих днів.

Так, після отримання оскаржуваного висновку головою Господарського суду м. Києва було направлено повторний запит до ДПІ від 02.04.2015 року № 01-18/296 з проханням провести додаткову перевірку достовірності відомостей щодо ОСОБА_1. На цей раз до запиту окрім іншого, було долучено копію договору позики від 24.02.2012 року, копія договору купівлі-продажу від 24.02.2012 року, копія витягу з договору кредиту від 24.02.2012 року, копія свідоцтва по транспортний засіб, спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Господарського суду м. Києва від 06.04.2010 року та пояснення ОСОБА_1

При проведенні повторної перевірки ДПІ взяло до уваги пояснення та надані додаткові документальні докази та по результату розгляду винесло висновок від 15.04.2015 року, в якому зазначено, що вартість майна (майнових прав), вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати, зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідають наявній податковій інформації про доходи отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Отже, позивач скористалась своїм правом наданим п. 35 Порядку №563 та після розгляду наданих нею пояснень та документальних доказів отримала позитивний висновок.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання висновку № 1744/9/26-51-17-03-20 від 14.02.2015 року протиправним не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування висновку №1744/9/26-51-17-03-20 від 14.02.2015 року суд також відмовляє в задоволенні виходячи з наступного.

Судом з'ясовано, що податковий орган при проведенні повторної перевірки, яка передбачена п. 35 Порядку №563, виніс позитивний висновок від 15.04.2015 року, в якому зазначено, що вартість майна (майнових прав), вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати, зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідають наявній податковій інформації про доходи отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

Оскільки зазначений висновок від 15.04.2015 року винесений після вивчення додаткової інформації та нівелює висновки попереднього, то висновок від 12.02.2015 року, втрачає свою дійсність в силу закону і не потребує додаткового скасування в судовому порядку.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 28.05.2015 р.

Суддя Є.В. Аблов