Справа № 22458/10
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2010-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2010 р.справа № 2а-6770/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Лукманової О.М. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 До Сектора Міграційної служби у Дніпропетровській області та Державного комітету у справах національностей та релігій про визнання протиправним повідомлення , скасування повідомлення та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову , якою повністю задовольнити вимоги позивача.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 09 квітня 2010 року в міграційну службу області через адвоката із заявою про надання статусу біженця в Україні звернувся громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, який на підставі постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2010р. знаходився в слідчому ізоляторі м. Дніпропетровська. Заява обґрунтована тим, що на території республіки Білорусь ОСОБА_2 переслідують за політичними мотивами, оскільки він неодноразово фінансував та підтримував опозиційні організації, які протистоять білоруському режиму, є противником діючого в Білорусії режиму, та йому відомі факти корупції та хабарництва високопосадовців республіки Білорусії.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про біженців", 09.04.2010р. наказом № 5 заяву було прийнято до розгляду.

23.04.2010р. повідомленням сектору міграційної служби у Дніпропетровській області № 17-9-76, яке було отримане позивачем 27.04.2010 р., було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

06.05.2010р. ОСОБА_2, була подана скарга на відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця до Державного комітету України у справах національностей і релігій.

29.05.2010 р. Державний комітет України у справах національностей і релігій надав відповідь за № 9/1-27-383 від 20.05.2010р., якою відмовив у розгляді скарги пославшись на Постанови КМУ від 29.07.2009 р. № 810 та роз'яснив, що згідно з чинним законодавством України будь-які дії, бездіяльність органу виконавчої влади може бути оскаржено до суду в установленому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_2 про надання статусу біженця встановив факт його проживання до прибуття на Україну на території ОСОБА_3, а також той факт, що до відповідних органів щодо надання статусу біженця зазначена особа не зверталась.

Згідно з ч. 7 ст. 10 Закону України "Про біженців"статус біженця не надається особі, яка до прибуття в Україну з наміром набути статус біженця перебувала в третій безпечній країні.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про біженців"та Конвенції про статус біженців ОСОБА_2, як громадянин ОСОБА_3, за умови переслідування на території Білорусі, мав право користуватись захистом ОСОБА_3.

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України "Про біженців"статус біженця не надається особі, яка вчинила тяжкий злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою набуття статусу біженця, якщо таке діяння віднесено Кримінальним кодексом України до тяжких злочинів.

Зі справи вбачається, що відповідно до інформації Генеральної прокуратури Білорусі позивач підлягає видачі , у звязку із вчиненням цією собою тяжких злочинів та з метою притягнення його до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_2 прибув на Україну легальним шляхом у службове відрядження 22.02.2010р., із заявою про надання йому статусу біженця звернувся лише 09.04.2010р. після того, як 10.03.2010р. його було затримано правоохоронними органами України. Отже його заяву про надання статусу біженця слід розцінювати як спробу ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Статтею 9 Закону України «Про біженців»встановлений порядок порушення клопотання про надання статусу біженця, де зазначено, що особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наміру набуття статусу біженця в Україні як передбачено ст. 9 Закону позивач не мав.

Є вірними висновки суду першої інстанції, що відповідач , при вирішення питання щодо відмови ОСОБА_2 статусу біженця, діяв відповідно до ст.19 Конституції України та норм, передбачених Законом України «Про біженців»

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги .

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ч.2 ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 18 жовтня 2010 року.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: С.А. Уханенко