Справа № 820/18037/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 червня 2015 р. № 820/18037/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Хмелівської Н.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Вартанян Н.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області про скасування податкового повідомлення-рішення та рішень про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємця ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень просить суд визнати протиправними дії Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи з фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року та складання акту перевірки від 18.07.2014 року № 508/20-29-17-01/НОМЕР_1; скасувати податкове повідомлення-рішення Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 04.09.2014 року № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, рішення № від 30.07.2014 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, що винесені на підставі акту перевірки від 18.07.2014 року № 508/20-29-17-01/НОМЕР_1; скасувати податкові вимоги Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 30.10.2014 року №389-25 на суму 4055,14 грн та від 04.09.2014 року № Ф- на суму 7447,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем проведена фактична перевірка Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року, за результатами якої складено акт. Так відповідачем незаконно проведено саму перевірку, з порушенням вимог чинного законодавства, а тому сама перевірка є протиправною, а висновки викладені в акті перевірки такими, що не відповідають фактичним обставинам та вимогам чинного законодавства. На підставі вказаного акту перевірки № 508/20-29-17-01/208580098 від 18.07.2014 року відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.07.2014 року № та від 04.09.2014 року № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст. 162, ст.163, ст.164, ст.167, ст.168, ст.176 Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкові повідомлення - рішення та вимоги є протиправними та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 04.06.2015 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.06.2015 року проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що контролюючим органом із дотриманням положень Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку позивача. Порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень слугував відображений в акті перевірки висновок про невірне визначення позивачем сукупного доходу найманому працівнику, в результаті чого не нараховано податок на доходи фізичних осіб, а також позивачем не нараховувалось на суму заробітної плати, що сплачувалось найманому працівнику єдиний податок та не утримувався із сум заробітної плати. У зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена фактична перевірка Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року, за результатами якої складено акт № 508/20-29-17-01/208580098 від 18.07.2014 року (т. 1 а.с. 22-36).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п.п.163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз "а" п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України, позивачем невірно визначено сукупний оподаткований доход найманому працівнику, в результаті не нараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 2142,74 грн з виплаченого доходу найманого працівника ОСОБА_4; п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету на загальну суму 775,97 грн при виплаті заробітної плати за серпень 2011 року - жовтень 2012 року; п. 51.1 ст. 51, абз "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, п. 3.2 п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, невірне відображення суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь фізичної особи ОСОБА_4 та суми нарахованого податку на доходи фізичних осіб; ч. 1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого позивачем не відображено у звітності за період з 01.07.2012 року по 01.07.2014 року суми заробітної плати на загальну суму 18430,83 грн, в результаті чого занижено суму нарахування на 18430,83 грн; ч. 1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивачем не нараховано на суму заробітної плати, яка виплачена найманому працівнику єдиний внесок на суму 6782,48 грн та не утримано із сум заробітної плати єдиний внесок на суму 664,59 грн; ч. 1 п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" несвоєчасна сплата нарахованого за відповідні календарні місяці єдиний внесок на суму 3009,86 грн; ст. 13 Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік", ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік", ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" нараховано заробітну плату найманому працівнику в розмірі меншому ніж мінімальна заробітна плата (т. 1 а.с. 35).

На підставі вказаного акту перевірки № 508/20-29-17-01/208580098 від 18.07.2014 року відповідачем прийняті рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.07.2014 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 3723,54 грн та податкове повідомлення-рішення від 30.07.014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляду заробітної плати за основним платежем у розмірі 2142,74 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1919,40грн (т. 1 а.с.5, 9).

Позивач скористався своїм правом та оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення у адміністративному порядку. Так, рішенням Головного управління Міндоходів у харківській області від 29.08.2014 року № 5201/л/20-40-10-04-17 скасовано податкове повідомлення-рішення Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківської області від 30.07.2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 99,78 грн, в іншій частині зазначене рішення залишено без змін; збільшено штрафні (фінансові) санкції по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 92,78 грн, визначені в податковому повідомленні-рішенні від 30.07.2014 року № ; рішення від 30.07.2014 року № скасовано та відкликане; зобов'язано Чугуївську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Харківської області сформувати та направити нове рішення у відповідності до вимог чинного законодавства та сформувати та направити позивачу вимогу у відповідності до вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 21).

Так, на виконання рішення Головного управління Міндоходів у Харківській області від 29.08.2014 року № 5201/л/20-40-10-04-17 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.09.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляду заробітної плати за основним платежем у розмірі 2042,96 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2012,18грн (т. 1 а.с.73).

Крім того, судом встановлено, що 04.09.2014 року контролюючим органом сформовано та направлено позивачу вимогу №Ф- про сплату суми недоїмки з єдиного податку у розмірі 7447,07 грн та вимогу від 30.10.2014 року № 389-25 про сплату боргу на загальну суму 4055,14 грн (т. 2 а.с. 135, 137).

Судом встановлено, що в основу встановлених порушень є викладені у акті висновки з приводу не нарахування на суму заробітної плати найманому працівнику ОСОБА_4 єдиного внеску на суму 6782,48 грн та не утримання із сум заробітної плати єдиного внеску на суму 664,59 грн.

Проте, суд не погоджується із вказаними висновками контролюючого органу виходячи із наступного.

Так, матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (фізична особа) та громадянкою ОСОБА_4 (працівник) укладено трудовий договір №1 від 11.07.2011 року, відповідно до умов якого працівник зобов'язаний виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів, а фізична особа зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі 1000,00 грн на місяць (т. 2 а.с. 9-10).

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_4 20.07.2011 року укладено цивільно-правову угоду, відповідно до якої зазначено, що оплата праці працівнику провадиться у відповідності до КЗпП України за фактично відпрацьований час із розрахунку мінімальної заробітної плати. Час роботи по гнучкому графіку (т. 2 а.с. 111).

Оплата праці проводилась за фактично відпрацьований час, що підтверджується наявним у матеріалах справи табелями обліку використання робочого часу, відомостями на виплату грошей, квитанціями (т. 2 а.с. 11-109).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 24 вказаного Закону заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.п. 162.1.3 п. 162. 1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Підпунктом 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування, відповідно до п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного календарного періоду.

Ставка податку, згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.п.168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Тобто, законодавцем встановлено наступні обов'язкові складові для того, щоб можливо було вирахувати податок на доходи фізичних осіб: наявність нарахованого (виплаченого, наданого) доходу та його розмір.

Одночасно, згідно положень п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України, податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень закону, суд зазначає, що необхідною умовою для утримання податку з доходів фізичних осіб є наявність факту виплати такого доходу фізичній особі податковим агентом (в тому числі фізичною особою-підприємцем-працедавцем) за трудовою чи цивільно-правовою угодою.

Крім того, відповідно до п.п. 1 п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктами 8, 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до ч. 9 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Крім того, відповідно до ст. 110 КЗпП, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, первинні документи є підставою для складання звітності, пов'язаною з оплатою праці найманим працівника, а для нарахування і сплати єдиного внеску необхідними вихідними даними також є розмір сум (заробітної плати) , які виплачуються найманим працівникам.

Так, до перевірки та до матеріалів справи позивачем надано всі первинні документи на підставі яких було складено звітність, пов'язану з оплатою праці. Порушень щодо складання вказаних документів у відповідача не було.

Єдиною та фактичною підставою, яка була покладена в основу висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства та нарахування на їх підставі суми грошового зобов'язання, слугували виключно письмові пояснення громадянки ОСОБА_4

Судом під час розгляду справи викликано до судового засідання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для надання пояснень по даній справі.

Так, свідок ОСОБА_4 зазначила, що дійсно, коли вона перебувала на робочому місці у приміщенні, яке орендує ФОП ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності, до неї зайшли інспектори Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області. Проте, що вони запитували не пам'ятає, які пояснення їм надавала також не пам'ятає, у зв'язку із тим, що вона перебувала в стресовому стані

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що у день проведення перевірки вона перебувала у сусідньому приміщенні, однак через відкриті двері їй було видно продавця ОСОБА_4 Вона побачила як до ОСОБА_4 підійшли якісь люди, проте, про що вони балакали вона не чула. Іншої інформації суду не повідомила.

Таким чином, контролюючим органом, як під час проведення перевірки, так і під час судового розгляду, не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені у поясненнях обставини.

Натомість позивачем надано до матеріалів справи та до перевірки всі документи, які підтверджують правильність нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску з виплаченого доходу найманого працівника ОСОБА_4

Враховуючи наведене, у зв'язку з відсутністю доказів порушення позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся на суму 4055,14 грн, суд дійшов висновку про неправомірність визначення податковим органом суми грошового зобов'язання на підставі спірного податкового повідомлення-рішення від 04.09.2014 року № .

Щодо не нарахування позивачем на суму заробітної плати, що сплачувалось найманому працівнику єдиного податку та не утримання його із сум заробітної плати суд зазначає наступне.

Так як позивачем правомірно нараховувався та сплачувався податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків, висновок відповідача щодо встановлення позивачу порушення щодо не нарахування єдиного внеску та відповідно донараховано штрафних санкцій на суму 3723,54 грн є необґрунтованим, а тому рішення від 30.07.2014 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що контролюючим органом неправомірно прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішення про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку, суд приходить до висновку, що і вимоги Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області від 30.10.2014 року №389-25 на суму 4055,14 грн та від 04.09.2014 року № Ф- на суму 7447,07 грн є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення фактичної перевірки підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи з фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року та складання акту перевірки від 18.07.2014 року № 508/20-29-17-01/НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 20.1.4. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи .

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Так, на виконання чинного законодавства контролюючим органом прийнято наказ від 04.07.2014 року №275 про проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку від 04.07.2014 року № 201, які були вручені ОСОБА_4, тобто особі, яка фактично проводять розрахункові операції з дотримання положень Податкового кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що перевірка підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 вже проведена, наказ на проведення перевірки на момент звернення до суду вичерпав свою дію, оскільки він є актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом свого виконання.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 (далі - Порядок № 984) результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 4 Порядку № 984 визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 6 Порядку № 984).

Отже, право на складання акту перевірки виникає у контролюючого органу за наслідками її проведення, з урахуванням тих фактичних обставин, які встановлені в результаті проведення перевірки. При цьому неправомірність дій посадових осіб щодо складання акту перевірки може бути обумовлена або відсутністю самого факту проведення перевірки, за наслідками якої складено акт, або наявністю порушень процедури його складання. Таким чином, дії відповідача, пов'язані зі складанням самого акту перевірки не можуть бути визнані протиправними, оскільки це технічні дії, направлені на складання службового документа та відображення в ньому фактичних даних встановлених в ході такої перевірки, і такі дії окремо не можуть порушувати права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень слід перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з виконанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд перевіривши дії відповідача по проведенню перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та складанню за її результатами акту перевірки на відповідність вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що вони вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, отже є законними та такими, що відповідають нормам діючого законодавства. Крім того, достатнім способом захисту прав позивача суд є скасування податкових повідомлень рішень, а тому, враховуючи викладене, адміністративний позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкових повідомлень-рішень від 04.09.2014 року № та від 30.07.2014 року № та податкових вимог від 30.10.2014 року №389-25, від 04.09.2014 року № Ф- не виконано, тому суд приходить до висновку про невідповідність прийнятих відповідачем рішень дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є такими, що підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області про скасування податкового повідомлення-рішення та рішень про застосування штрафних санкцій - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області від 04.09.2014 року № та від 30.07.2014 року № .

Скасувати податкові вимоги Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області від 30.10.2014 року №389-25 на суму 4055,14 грн та від 04.09.2014 року № Ф- на суму 7447,07 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,63503, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1753 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три) грн. 92 коп.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 09.06.2015р.

Суддя С.О. Чудних