Справа № 4282/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2010 р. справа № 17/413/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя.

на постанову господарського суду Запорізької області від 07 жовтня 2008 року.

у справі № 17/413/08- АП (категорія статобліку 6.13)

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя.

до Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327» про стягнення 21 901,48 грн. на відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року Управління Пенсійного фонду України (далі УПФУ в Комунарському районі) направило до господарського суду Запорізької області позовну заяву до Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327»(далі ВАТ «АТП № 12327») про стягнення з відповідача 21 901, 48 грн. заборгованості по відшкодуванню з витрат на виплату та доставку пенсій гр.ОСОБА_1 за період з 01.11.2005 року по 30.06.2008 року.

Постановою господарського суду Запорізької області від 07.10.2008 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що гр. ОСОБА_1 не є особою, яка отримала пільгову пенсію за віком у звязку важкими умовами праці на роботах, що включені до затвердженого КМУ списку робіт з особливо важкими умовами праці № 1.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент прийняття (09.07.03) та ведення в дію (з 01.01.2004) Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон 1058), Закон України «Про пенсійне забезпечення »не передбачав обовязку підприємств щодо відшкодування пенсійному фонду витрат на виплату пільгових пенсій, призначених працівникам підприємств на підставі п. „з ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення ».

Відповідно до п.2 розділу 15 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено лише внесення до Пенсійного фонду підприємствами та організаціями з коштів, призначених на оплату праці, плати, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. Крім того, стосовно позивних вимог, предявлених за період з листопада 2005 року по червень 2007 року, судом було застосовано норми ст. ст. 99, 100 КАС України, внаслідок чого відмовлено у задоволені позову на суму 10416, 08 грн.,

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду

України в Комунарському районі м. Запоріжжя звернулась із апеляційною скаргою, у якій просило скасувати постанову господарського суду Запорізької області від 07 жовтня 2008 року. Позов задовольнити.

В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на невірне застосування судом норм матеріального права.

На думку апелянта, системний аналіз норм Законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(Закон 1058), «Про пенсійне забезпечення », «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», а також Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України (затверджена постановою правління ПФУ від 19.10. 2001 № 16-6, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 року за № 998/6189) дає підстави вважати про наявність у підприємств обовязку відшкодовувати ПФУ витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за пунктами „б „з ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення.

Апелянт також зазначив що, в своєму заперечені відповідач як один із аргументів наводить ст. ст. 99, 100, КАС України, вказуючи при цьому невірну суму за період з листопада 2005 року по червень 2007 року. В заперечені відповідача значиться сума 10 416, 08 грн., але при більш точному розрахунку сума за цей період складає 10 850, 24 грн., тому в цьому пункті просить суд заперечення відповідача не враховувати.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Представники сторін до суду не прибули, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника УПФУ.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, гр. ОСОБА_1 призначена і виплачується пенсія на пільгових умовах відповідно до п. „з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення ». Стаж роботи ОСОБА_1 водієм автобуса міського пасажирського транспорту становить 27 років, у т.ч. на підприємстві відповідача понад 12 років 6 місяців.

Згідно з розрахунком позивача, загальна сума фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної і виплаченою зазначеному пенсіонеру за період з 01.11.2005 по 30.06.2008 року, склала 21908,48 грн. Вимоги про стягнення з відповідача зазначеної суми не можна вважати такими, що відповідають чинному законодавству, виходячи з наступного.

П. 7 ч. ст. 64 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування серед інших повноважень органам Пенсійного фонду надано право стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків

Статтею 1 зазначеного Закону страхові внески визначено як кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обовязкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування відшкодування виплаченої пенсії, що призначена на пільгових умовах, не віднесено до складу внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Однак, частину другу статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка передбачала, що підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду України плату, що покриває витрати на виплату і доставку пенсій відповідно до пунктів "б" - "з" цієї статті до досягнення працівником пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, в розмірі 50 процентів по пенсіях, призначених у 1991 році, 60 процентів - у 1992 році, 70 процентів - у 1993 році, 80 процентів - у 1994 році, 90 процентів - у 1995 році і 100 процентів - з 1996 року було виключено відповідно до Закону України від 17 лютого 2000 року №1461-111, "Про внесення змін до деяких законів України".

Отже, в момент прийняття Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закон України "Про пенсійне забезпечення" не передбачав обов'язку підприємства на відшкодування виплачених його працівникам пільгових пенсій,призначених на підставі статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В той же час, згідно з абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, зазначеною нормою абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 розділу XV

Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прямо визначено обов'язок підприємств тільки стосовно відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції було встановлено, що працівнику позивача ОСОБА_1 пенсію, було призначено на підставі пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Кабінетом Міністрів України, стосується пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то висновок суду першої інстанції про відсутність законодавчо встановленого обов'язку відповідача зі сплати відшкодування вбачається обґрунтованим.

Та обставина, що фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б „з статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є об'єктом оподаткування збором на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (поряд із іншими виплатами на користь найманих працівників) не відносить зазначені витрати до кола загальнообов'язкових платежів або страхових внесків. Отже, посилання апелянта на норми Закону Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування не можуть бути прийняті судом як підстави для скасування рішення суду першої інстанції/

Посилання апелянта на норми Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами,організаціями та громадянами збору на обовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду не приймається колегією суддів до уваги, відповідно до норм ч.4 ст.9 КАС, які передбачають пріоритет норм Закону над нормами підзаконного нормативного акту.

Як зазначено вище, на момент введення в дію Закону 1058 закони України не передбачали обовязку підприємств щодо відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. «б»-«з»Закону «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку щодо протиправності вимог позивача у цілому та відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, предявлених щодо стягнення сум пенсій, виплачених громадянину ОСОБА_1 за період з липня 2007 року по червень 2008 року.

Стосовно позовних вимог, заявлених за період з листопада 2005 року по червень 2007 року, суд також обґрунтовано та у відповідності до чинного законодавства застосував норми ст. ст. 99, 100 КАС України, що правомірно стало підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Та обставина, що визначаючи суму, нараховану до липня 2007 року, відповідач та суд допустили арифметичну помилку, не може вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки наявність арифметичної помилки згідно ст. 169 КАС України є підставою для виправлення останньої, та не може бути причиною для скасування правильного по суті судового рішення

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області від 07 жовтня 2008р. без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному обсязі 05.02.2010 р.

Головуючий суддя: Туркіна Л.П.

Судді: Кожан М.П.

ОСОБА_2