Справа № 11273/10
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2011 р. справа № 2а-330/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Юхименка О.В. Мірошниченка М.В.

при секретарі судового засідання: Ліпіній О.О.

розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року по справі № 2а-330/2010 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціальгого захисту населення в Ленінської районної ради у м.Дніпропетровську про стягнення недоплаченої щорічної соціальної допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив винести рішення, котрим визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не в повному обсязі неправомірними; стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги за 2005, 2006, 20007, 2008, 2009 роки в розмірі 12 990 грн.00 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалідом 3 групи, на підставі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визнаний інвалідом війни 3 групи. Відповідно до ст. 13 вищевказаного закону має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 7-ми мінімальних пенсій за віком, однак відповідач не в повному розмірі проводить розрахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 го травня.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2009 року, винести нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, відповідач надав на адресу суду письмову заяву в якій просив справу розглядати за його відсутністю (а.с.56).

Колегія суддів за відсутності сторін вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 3ої групи, захворювання якого повязано з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копіями посвідчень (а.с. 6,7) довідками МСЕК (а.с. 9)

Відповідно до ст.13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3351 Х11 передбачено, що інвалідам війни 3ої групи виплачується щорічна одноразова допомога до 5 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до довідки відповідача позивачеві сплачено щорічну грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни у квітні 2005 року в розмірі 130 грн., у квітні 2006 року 270 грн., у квітні 2007 року 300 грн., у квітні 2008 року 350 грн., у квітні 2009 року - 380 грн. (а.с.11).

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Судом першої інстанції встановлено, що на період виникнення правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно правові акти ( Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та Закони України Про Державний бюджет на 2005, 2007, 2008 , 2009 роки ), які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни 3 групи.

Відповідно до рішення Конституційного суду від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначено: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України.

Таким чином, на наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах потрібно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10рп визнані неконституційними положення законів України про Державний бюджет 2007, 2008 роки, якими встановлено виплату щорічної разової допомоги у розмірі меншому, ніж він передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо застосування річного строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовною заявою до суду лише 09.09.2009 року. Не приймає до уваги твердження позивача в частині того, що строки позовної давності не застосовуються, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Оскільки заявлені позовні вимоги щодо перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня як особі яка має статус інваліда війни, а не про відшкодування шкоди, то річний строк позовної давності застосовується.

Згідно зі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, на час виплати грошової допомоги в 2007, 2008 роках відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для визнання дій субєкта владних повноважень протиправними не було.

Щодо позовних вимог за 2009 рік, Постановою Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 року за № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»визначений розмір виплат інвалідам війни 3 групи до яких належить позивач в розмірі 380 грн.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови позивачу в перерахунку одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік, оскільки надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат інвалідам війни 3 групи, не означає, що останній, вставляючи такий порядок може звужувати зміст та обсяг прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був на 2009 рік встановити зазначений порядок, не порушуючи ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Що стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись виплата щорічної грошової допомоги колегія суддів вважає зазначити на наступне, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення конкретної суми грошової допомоги, оскільки нарахування виплат відноситься до компетенції відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції невірно були застосовані норми матеріального права, що призвело до невірних висновків та прийняття неправильного рішення в частині позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 198, 202,207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року по справі № 2а-330/2010 в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради щодо нарахування та виплати та виплати ОСОБА_1, щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2009 рік та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної грошової допомоги, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2009 рік скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради щодо нарахування та виплати та виплати ОСОБА_1, щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2009 рік.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суми щорічної грошової допомоги, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2009 рік, з урахуванням виплачених сум.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко