Справа № 826/5231/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 червня 2015 року № 826/5231/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомОСОБА_1
до 1.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2.Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича
провизнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1.) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-1/Фонд) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича (надалі - відповідач-2/Уповноважена особа Гончаров С.І.), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог вх. №01-5/27370/15 від 06.04.2015 р., просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати запис про договір №43813 від 04.07.2014 р. в додатку №1 до протоколу засідання комісії від 10.11.2014 р. погоджений протоколом засідання виконавчої дирекції Фонду №237/14 від 18.11.2014 р. та прийнятий наказом №6 від 18.11.2014 р. рішенням "Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів" Уповноваженої особою Гончаровим С.І. викладеного в листах №001/578 від 05.12.2014 р. та 65/226-01-15 від 26.01.2015 р.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Уповноваженої особи Гончарова С.І., щодо включення повної суми відшкодування ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

3. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо пропущеного строку надання відповіді на заяву-заперечення відносно визнання правочинів нікчемними вх.№291 від 15.12.2014 р., згідно штампу пошти на конверті датованого 20.03.2015 р.

4. Зобов'язати Уповноважену особу Гончарова С.І. надати додаткову інформацію Фонду про заблоковану суму відшкодування ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 (в межах граничного розміру відшкодування коштів) за договором №43813 від 04.07.2014 р.

5. Зобов'язати Фонд адреса: 01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-б включити залишок суми відшкодування ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 до Загального реєстру/Реєстру переказів вкладників на підставі додаткової інформації від Уповноваженої особи Гончарова С.І. та індивідуального звернення представника ОСОБА_1 до Фонду від 03.02.2015 р. (в межах граничного розміру відшкодування коштів) за вкладом по договору №43813 від 04.07.2014 р. у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ"(надалі - ПАТ "КБ "УФС") місцезнаходження: 83050, м. Донецьк, пр. Миру, 56, , МФО 377777.

6. Стягнути судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 268,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) №43813 від 04.07.2014 p. є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, представник позивача звертав увагу суду на відсутність законних підстав для відмови ОСОБА_1 у виплаті гарантованої суми коштів за договором депозиту та не включення його до реєстру вкладників.

В судове засідання представники відповідачів не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені в порядку, передбаченому положеннями ст.33 та ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). У письмових запереченнях просили суд в задоволені адміністративного позову відмовити, оскільки у спірних правовідносинах діяли у спосіб та в межах, визначених чинним законодавством України, а тому не допустили порушень законних прав та інтересів позивача.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні 28.05.2015 р. не з'явилися представники відповідачів, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі ст.128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1, як вкладником, та ПАТ "КБ "УФС", як банком, був укладений Договір банківського вкладу (депозиту) №43813 від 04.07.2014 р. (надалі - Договір №43813), відповідно до умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 15 734,00 дол. США у тимчасове строкове користування та зобов'язується сплачувати проценти.

На виконання умов Договору №43813, з рахунку позивача в ПАТ "КБ "УФС" НОМЕР_3 були перераховані кошти в розмірі 15 734,00 дол. США на рахунок НОМЕР_2.

10.11.2014 р. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" №717 (надалі - Постанова №717).

На підставі Постанови №717 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №119 від 13.11.2014 р. "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "УФС" з 13.11.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Гончарова Сергія Івановича строком на один рік з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. включно.

Уповноваженою особою Гончаровим С.І. листом №001/578 від 05.12.2014 р. повідомлено позивача, що правочини, в т.ч. Договір №43813, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23.02.2012 р. (надалі - Закон №4452-VI) та ст.228 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Як стверджував позивач, що не заперечувалось відповідачами, 15.12.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Гончарова С.І. із Заявою-запереченням на рішення відповідача-2 щодо визнання правочину нікчемним вх. №291 від 15.12.2014 р. (надалі - Заява-заперечення №291), за наслідками розгляду якої останній листом №65/266-01-15 від 26.01.2015 р. повідомив, що Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було складено перелік правочинів, визнаних нікчемними, в т.ч. договір між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "УФС", та передано на розгляд до Фонду, також зазначено, що виплати вкладникам ПАТ "КБ "УФС" гарантованих сум відшкодувань, яке відбувалось за списками, наданими Фондом через банк-агент, а саме ПАТ "Альфа-Банк", було завершене 31.12.2014 р., а тому вирішення питання щодо виплати гарантованої суми відшкодування ОСОБА_1 необхідно звернутися до Фонду з індивідуальним зверненням.

Вважаючи зазначені вище рішення (дії, бездіяльність) відповідачів такими, що порушують законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до суду.

Згідно положень ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом №4452-VI.

Згідно із положеннями ст.2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452-VI.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (надалі - Перелік) (ч.2 ст.27 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону №4452-VI).

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства (ч.4 ст.27 Закону №4452-VI).

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.5 ст.27 Закону №4452-VI).

Суд звертає увагу, що порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду визначається Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 р. (надалі - Положення №14).

Згідно до п.4 р.3 Положення №14 визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Крім того, згідно п.6 р.3 Положення №14 протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Пунктом 2 р.4 Положення №14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (надалі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 р.4 Положення №14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно п.6 р.4 Положення №14 на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведеного вище вбачається, що Перелік складається уповноваженою особою Фонду, на підставі якого Фондом формується та затверджується Загальний Реєстр, на підставі якого розпочинається виплата відшкодування коштів.

Перелік, який складається уповноваженою особою Фонду, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального Реєстру затверджується Фондом.

Згідно п.4 та п.6 ч.2 ст.37 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст.38 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно ч.5 ст.38 Закону №4452-VI у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Гончарова С.І. №34 від 30.10.2014 р. було створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ "КБ "УФС" (надалі -Комісія) .

Згідно Протоколу засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 р. Комісією було ухвалено визнати нікчемними правочини згідно додатка №1, при цьому самого додатка №1 суду не було надано.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду №237/14 від 18.11.2014 р. було вирішено погодити рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ "КБ "УФС", що були внесені у період з 01.07.2014 р. по 16.07.2014 р., з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було прийнято Наказ "Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів" №6 від 18.11.2014 р., відповідно до якого було визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, до якого, зокрема, включено Договір №43813.

Суд не погоджується твердженнями відповідачів про нікчемність Договору №43813, виходячи з наступного.

Відповідач-2 стверджував, що під час перевірки було встановлено, що кошти на депозитний рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли внаслідок "розбивки" вкладу клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави; так, власники грошового вкладу із значною сумою подрібнювали (розбивали) розподіляли свій вклад (грошові кошти на банківському рахунку) на суми до 200 000,00 гривень і цими подрібненими частками фактично "перекидали" кошти на рахунки інших довірених фізичних осіб, таким чином, особа, на рахунок якої надходила ця грошова сума фактично набувала гарантоване право отримати ці кошти від Фонду.

Суд не погоджується із зазначеними вище твердженнями відповідача-2, оскільки жодних належних доказів зазначеного відповідачем-2 не було надано.

Так, з наданої відповідачем-2 довідки про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ "КБ "УФС" від 27.04.2015 р. вбачається, що 04.07.2014 р. ОСОБА_1 з власного рахунку НОМЕР_3 були перераховані кошти в розмірі 15 734,00 дол. США на рахунок НОМЕР_2, що також належить позивачу (на виконання Договору №43813), а також 3 485,67 дол. США на рахунок НОМЕР_4, що належить іншій фізичній особі, при цьому, суд вважає дану довідку неналежним та недостатнім доказом нікчемності Договору №43813, оскільки вона беззаперечно не доводить факту "розбивки" вкладу клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В обґрунтування правомірності оскаржуваних рішень (дій, бездіяльності) відповідачів представник відповідача-2 також посилався на те, що 16.12.2014 р. за заявою Уповноваженої особи Гончарова С.І. було внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, при цьому суд вважає це неналежним доказом, оскільки в даному повідомленні міститься лише посилання на заяву відповідача-2 про шахрайські дії працівників банку.

Крім того, згідно ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Водночас, вироку суду, який набрав чинності і яким доведено вину позивача та/або працівників банку при прийнятті вкладу у позивача, вчиненні шахрайських дій, суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, зокрема звертаючи увагу на те, що відповідачами не було надано належних доказів "розбивки" вкладу позивача та/або інших клієнтів з метою створення в майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави, а також доказів того, що з відповідною метою діяв позивач при укладанні Договору №43813, суд приходить до висновку, що рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І. про визнання нікчемним Договору №43813, оформлене наказом №6 від 18.11.2014 р., є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що зміст другої позовної вимоги охоплюється змістом першої позовної вимоги.

Враховуючи те, що рішення відповідача-2 про визнання нікчемним Договору №43813, на підставі якого останнім не було включено ОСОБА_1 до Переліку, визнано протиправним та скасовано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання Уповноваженої особи Гончарова С.І. подати до Фонду додаткову інформацію про заблоковану суму відшкодування ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 (в межах граничного розміру відшкодування коштів) за Договором №43813.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання Фонду включити залишок суми відшкодування ОСОБА_1 до Загального реєстру/Реєстру переказів вкладників на підставі додаткової інформації від Уповноваженої особи Гончарова С.І. та індивідуального звернення представника ОСОБА_1 до Фонду від 03.02.2015 р. (в межах граничного розміру відшкодування коштів) за вкладом по Договору №43813, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище судом, уповноваженою особою Фонду складається Перелік, на підставі якого Фондом формується та затверджується Загальний Реєстр.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був включений до Переліку, у зв'язку з чим підстав для включення останньої до Загального Реєстру у Фонду не було, у зв'язку з чим суд погоджується з твердженнями відповідача-2 про передчасність зазначеної вище позовної вимоги.

Крім того, суд звертає увагу, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Фонду щодо включення до Загального Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача-1 та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відносно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо пропущеного строку надання відповіді на Заяву-заперечення №291, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 р. (надалі - Закону №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 ст.15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно вимог ч.1 ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Частиною 1 ст.18 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Як вже було зазначено вище судом, 15.12.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Гончарова С.І. із Заявою-запереченням №291, при цьому, Лист відповідача-2 №65/266-01-15 від 26.01.2015 р. за наслідками розгляду такої заяви, згідно наданої позивачем копії конверту, був направлений ОСОБА_1 20.03.2015 р., тобто з порушенням вимог чинного законодавства щодо звернення громадян, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо пропущеного строку надання відповіді на Заяву-заперечення №291, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича про визнання нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) №43813 від 04.07.2014 p., укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ", оформлене наказом №6 від 18.11.2014 р. (згідно переліку).

3. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича щодо пропущеного строку надання відповіді на заяву-заперечення відносно визнання правочинів нікчемними вх.№291 від 15.12.2014 р.

4. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український Фінансовий Світ" Гончарова Сергія Івановича надати додаткову інформацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про заблоковану суму відшкодування ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 (в межах граничного розміру відшкодування коштів) за договором №43813 від 04.07.2014 р.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Присудити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) понесені судові витрати в розмірі 43 (сорок три) грн. 85 коп. з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук