Справа № 721/09
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2010-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2010 р. справа № 6/43

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Проценко О.А. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Ганноченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя.

на рішення господарського суду Запорізької області від 12 травня 2005 року.

у справі № 6/43 (категорія статобліку 2.11.3)

за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя.

до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя.

про визнання частково недійсним податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005р. приватний підприємець ОСОБА_1 ( далі ПП ОСОБА_2 ) звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, у якому просив визнати недійсним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Комунарівському районі м. Запоріжжя ( далі ДПІ у Комунарівському р-ні ) від 19.06. 2003 року №/3 в частині визначення податкового зобовязання з прибуткового податку на суму 43927грн.

Як свідчать матеріали справи, під час судового розгляду позивач здійснив зміну предмету позову, зазначив , що просить визнати недійним податкове повідомлення-рішення №/0 від 10.01.2003р. Зміну позовних вимог прийнято судом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2005р. позов задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Комунарівському районі від 10. 01.2003 року №/0 в частині визначення ПП ОСОБА_2 податкового зобовязання з прибуткового податку на суму 43927грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що податкове повідомлення - рішення прийнято податковою на підставі неіснуючого акту перевірки та всупереч нормам ст.4 Закону Про оподаткування прибутку підприємств, яка у редакції, що діяла у спірний період, не відносила до складу валових доходів субєктів підприємницької діяльності суми поворотної фінансової допомоги.

Суд зазначив, що вказаний висновок підтверджується листом Державної податкової інспекції України від 18.10. 2002 р. № 6308/7/08-106, постановою Верховного суду України від 13.04. 2004 р. № 25/356, постановою Судової палати в господарських судах Верховного суду України від 17.06.2003 р., наказом Державної податкової адміністрації України від 24.01.2003 р. № 26 „Про затвердження податкового розяснення, розділом 2 Перехідних положень Закону України „Про внесення змін в Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств.

Не погодившись з висновком суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом визнано недійним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Комунарівському р-ні від 19. 06.2003 року №/3, яке не є актом ненормативного характеру. Спір щодо зазначеного податкового повідомлення-рішення не підлягає розгляду у господарському суді. В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що податкове повідомлення-рішення від 19. 06.2003 року №/3 є похідним від податкового повідомлення-рішення ДПІ у Комунарівському р-ні від 10. 01.2003 року №/0. Назване податкове повідомлення - рішення .

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло. Представники сторін у судове засідання не прибули, про час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами, ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя здійснила перевірку щодо дотримання вимог податкового законодавства ПП ОСОБА_3 за період з 22.07.1999 р. по 31.12. 2001 р., за результатами якої складено акт перевірки № 84/17-220 від 18.11.2002 р.

10.01.2003 р. ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя прийняла податкове повідомлення рішення № /0 від 10.01.2003р., яким нарахувала позивачу прибутковий податок в сумі 43 939 грн. 25 коп. та штрафні санкції в сумі 23 грн. 70 коп.

В податковому повідомленні рішенні податкова вказує , що воно прийнято на підставі акту перевірки № НОМЕР_1 від 18.11.2002р.

Позивач проти рішення податкової заперечує, посилається на те, що вказаний акт перевірки йому вручено не було. Представник податкової інспекції у суді першої інстанції пояснив, що такий акт перевірки відсутній.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що податкове повідомлення-рішення від 10. 01.2003 року №/0 не можна визнати обґрунтованим.

Господарським судом також встановлено наступні обставини, що не спростовуються апелянтом.

Позивач уклав два договори займу ( цільового безпроцентного кредиту) з ПП ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 б/н від 01.08.1999 р. та від 05.08.1999 року з додатковими угодами від 01.07.2002 р. та 05.07.2002 р.

Згідно пункту 1 договору (та за умов додаткових угод) ПП ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 позикодавці зобовязались передати в повне оперативне управління гроші в сумі 85 000 грн. та 49 000 грн. на строк 10 років на умовах договору позики (безпроцентного кредиту).

Позикові кошти передаються для їх використання по цільовому призначенню на організацію та функціонування виробництва по переробці сільгосппродукції та на інші затрати, повязані з виготовленням та реалізацією продукції.

Позикові кошти надаються на протязі 10 років частинами і тільки в розмірах, необхідних для закупки конкретного обладнання, сільгосппродукції та на інші затрати, повязані з виготовленням, реалізацією отриманої продукції.

Згідно з пунктом 2 договору (та за умов додаткових погоджень) повернення позики (безпроцентного кредиту) позикодавцю здійснюється за сплином 10 років з моменту оприходування повної суми займу в любій формі, не забороненій законодавством.

Згідно ст. 374 ЦК УРСР (діючого на момент заключення договорів) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Між позивачем та ПП ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 укладено договори, які містять всі умови договору займу (цільового безпроцентного кредиту), а не договору куплі продажу, як стверджує податкова інспекція.

В матеріалах справи мається роздруківка по виконанню умов договору, акту перевірки взаємних розрахунків, платіжні доручення, виписки банку про рух грошових коштів, податкові накладні, які підтверджують, що грошові кошти, надані позикодавцями за договорами позики (цільового безпроцентного кредиту), направлено за цільовим призначенням згідно договорів.

Суд встановив, що всі кошти, які надійшли позивачу, в той же день використовувались по цільовому призначенню, перераховувались третім особам на організацію та функціонування виробництва по переробці сільгосппродукції (згущеного молока), закупку сільгосппродукції та на інші затрати, повязані з виготовленням, реалізацією отриманої продукції ( про, що свідчать банківські роздруківки про рух грошових засобів, договір № 29/07-99 від 29.07.1999 р., податкові накладні).

Згідно п.4. 1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств (в редакції, діючій у спірному періоді) валовий дохід загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності , отриманого (нарахованого) на протязі звітного періоду у грошовій, матеріальній чи не матеріальній формі.

Визначення поняття „прибуток(дохід) містяться в п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 „Звіт про фінансові результати, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 р. № 87, згідно якого прибутком являється збільшення економічних вигод у виді надходження активів чи зменшення зобовязань, які приводять до збільшення власного капіталу (крім збільшення капіталу за рахунок вкладу власника). Власним капіталом згідно вказаного Положення являється частка у активах підприємства, яка залишається після вирахування їх зобовязань.

Згідно п.4.1.6 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств (в редакції діючій в спірному періоді) валовий дохід включає доходи із інших джерел та від внереалізаційних операцій, у тому числі у виді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безкоштовно наданих платнику податку у звітному періоді.

Безповоротною фінансовою допомогою згідно з п. 1. 22. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств є сума грошових коштів, надана платнику податку, згідно договору дарування та іншим подібним договорам, в яких не передбачено компенсації чи повернення коштів ( за винятком бюджетних дотацій та субсидій), або без укладення таких угод.

Позивач уклав договір позики, в якому зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Статтею 374 ЦК УРСР визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

За результатами отримання позики зобовязання збільшуються на суму, рівну сумі позики, тобто сума позики не збільшує власного капіталу позичальника.

Таким чином, сам факт отримання грошових коштів за договором позики не може свідчити про отримання доходу, оскільки у субєкта надходження грошових коштів зявиться боргове зобовязання.

Виходячи із вище викладеного, грошові кошти, отриманні платником податку у якості зворотної фінансової допомоги, не повинні включаться до складу його валового доходу та не можуть бути обєктом оподаткування.

За таких обставин слід визнати, що податкове повідомлення-рішення в частині, яка оспорюється позивачем, не відповідає також нормам Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян та ст.4 Закону Про оподаткування прибутку підприємств.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Комунарівському р-ні від 10. 01.2003 року №/0 в частині визначення ПП ОСОБА_2 податкового зобовязання з прибуткового податку на суму 43927грн. є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству.

Доводи апелянта стосовно того, що суд безпідставно визнав недійсним податкове повідомлення- рішення від 19.06. 2003 року №/3, яке не є актом індивідуальної дії, а носить довідковий характер, не приймаються колегією суддів до уваги, як такі, що суперечать обставинам справи, згідно яких судом розглянуто спір та винесено рішення стосовно податкового повідомлення-рішення від 10. 01.2003 року №/0.

На підставі зазначеного та виходячи з норм ст.200 КАС, рішення господарського суду Запорізької області слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12 травня 2005р. без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Ухвалу виготовлено у повному обсязі 26.02.2010 р.

Головуючий суддя: Туркіна Л.П.

Судді: Кожана М.П.

ОСОБА_6