Справа № 803/1044/13а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 876/9088/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції у Волинській області Державної податкової служби (правонаступник Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області) на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції у Волинській області Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції у Волинській області Державної податкової служби (далі - ОДПІ) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення (далі - ППР) від 23.04.2013 №.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачем зроблено помилковий висновок про те, що оскільки транспортні засоби зареєстровані за фізичною особою, а не ФОП, то це виключає підстави для формування податкового кредиту. Зазначає, що транспортні засоби використовуються ним в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності, що підтверджено первинними документами, які безпідставно не були взяті ОДПІ до уваги під час проведення перевірки.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року в справі №803/1044/13-а заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОДПІ, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі посилається на те, що ППР винесене відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки придбані позивачем транспортні засоби зареєстровані на фізичну особу, а не на ФОП.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у встановленому порядку при придбанні транспортних засобів з метою їх використання у власній господарській діяльності у відповідності до норм податкового законодавства отримав право на віднесення сум податку на додану вартість (далі - ПДВ) до податкового кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Луцької міської ради як фізична особа-підприємець 14.05.1996, взятий на облік в органах податкової служби 14.05.1996, 05.02.1998 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. Основним видом його діяльності є вантажний автомобільний транспорт (а.с.11 зворот, 41-44, 71).

На підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 04.04.2013 №1810/17.2/ (далі - Акт, а.с.11-15) з питань дотримання податкового законодавства ФОП в частині формування податкового кредиту та податкових зобов'язань у податкових деклараціях з ПДВ за листопад-грудень 2012 року, податковим органом було встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог пунктів 198.3, 198.4, 198.6 ст.198 ПК України, у результаті чого донарахуванню підлягає ПДВ в розмірі 67678грн.

09.04.2013 позивачем було подано заперечення на Акт, яке листом ОДПІ від 17.04.2013 №2569/Б/17.2 було залишено без задоволення (а.с.16-18).

23.04.2013 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР № яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 84597,50грн (основний платіж 67678грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 16919,50грн) (а.с.10).;

Позивач з прийнятим ППР не погодився, у зв'язку із чим звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

У пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України).

Відповідно до пп.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з п.187.8 ст.187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

З огляду на наведене, слід зазначити, що ФОП є фізичною особою, яка здійснює діяльність, віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні статтями 14, 180 ПК України та зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, а тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування сум ПДВ.

Особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ ПК України не передбачено.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб'єктами господарювання, зареєстрованими платниками ПДВ, при придбанні транспортних засобів, як і для платників ПДВ - юридичних осіб, є подальше використання таких товарів(основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Відтак, при придбанні транспортних засобів у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства ФОП отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту, оскільки використання таких транспортних засобів в господарській діяльності позивача узгоджується з основним видом його діяльності КВЕД Н49.41 - вантажний автомобільний транспорт, а суми сплаченого позивачем ПДВ підтверджені належним чином оформленими первинними документами, зокрема: договорами купівлі-продажу транспортного засобу від 01.10.2012 №385 та від 10.10.2012 №10/10/2012 з додатками до нього, актом приймання-передачі транспортного засобу, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, реєстром виданих та отриманих податкових накладних (а.с.19-41, 87-89).

Визначаючи позивачеві податкові зобов'язання з ПДВ ОДПІ виходила з того, що позивач до складу податкового кредиту в деклараціях з ПДВ (а.с.72-86) зайво включив ПДВ в листопаді-грудні 2012 року в розмірі 67678грн, сплачений за придбаний ним сідельний тягач Scania A2G42X37C та напівпричіп KOGEL SN24P90/1110.

При цьому, податковий орган, посилаючись на положення ст.325 ЦК України, вказував лише на те, що майно, яке належить фізичній особі не може вважатися основними фондами суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця, у зв'язку із чим право на віднесення до витрат витрат на придбання транспортних засобів у ФОП не виникає.

Дійсно згідно ч.1 ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

В свою чергу, відповідно до вимог п.6 «Порядку реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок), транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Оскільки, позивач не має статусу юридичної особи, то згідно із вищевказаним Порядком, транспортні засоби мають реєструватись за ним як за фізичною особою, не залежно від того, чи займається останній підприємницькою діяльністю, що і мало місце відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 639257 та САО 639256 (а.с.52).

Між тим, апеляційний суд вважає, що спеціальним законом, який регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є ПК України.

Цивільним законодавством, відповідно і ЦК України, регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Приписами ч.2 ст.1 ЦК України регламентовано, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, при цьому, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Окрім того, враховуючи пріоритетність застосування нормативно-правових актів, то застосування положень будь-яких інших актів можливе виключно в частині, що не суперечить положенням ПК України.

Норми податкового законодавства України не обмежують право платника податку на податковий кредит залежно від суб'єктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч. і транспортних засобів та визначають одинакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку (в тому числі і фізичних осіб-підприємців).

Виходячи з положень ч.2 ст.71 КАС України суд апеляційної інстанції враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Податковим органом не заперечувалось та не ставилось під сумнів придбання транспортних засобів ФОП для використання у своїй господарській діяльності у відповідності до основного виду його діяльності, а також сплата відповідних сум ПДВ (яка в свою чергу підтверджується матеріалами справи), у зв'язку із чим, враховуючи, що податковий кредит для фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, формується на загальних підставах, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ФОП щодо визнання протиправними та скасування ППР від 23.04.2013 №.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 червня 2015 року.