Справа № 826/416/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/416/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Центр соціально-політичних технологій «Паблік Релейшинс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Центр соціально-політичних технологій «Паблік Релейшинс» до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністра аграрної політики та продовольства України Павленка О.М. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що така скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, «Судово-юридичною газетою», засновником якої, як друкованого засобу масової інформації є ТОВ ЦСПТ «Паблік Релейшинс» в особі головного редактора Марченко Н.С. на адресу Міністра аграрної політики та продовольства України Павленка О.М. направлено запит на отримання публічної інформації від 18 грудня 2014 року № 331(а.с.15).

Вказаний запит стосувався надання інформації щодо: 1) наявності у Міністра близьких осіб або членів сім'ї, що перебувають за кордоном на постійній чи тимчасовій основі та в яких країнах; 2) чи працювали близькі особи або члени сім'ї Міністра за межами України, в якій країні та в який період, чи працюють в даний час; 3) на яких посадах та в яких підприємствах/установах/ організаціях за межами України працювали/працюють близькі особи або члени сім'ї Міністра.

Однак, листом від 25.12.2014 року № 37-31-1-15/19574 заступником міністра відмолено в надані відомостей згідно Запиту, з тих підстав, що вказана інформація не є публічною, окрім того, наявне порушення принципу інформаційних відносин, зокрема захищеності особи від втручання в її особисте життя(а.с.16).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідачів та з метою їх відновлення ТОВ Центр соціально-політичних технологій «Паблік Релейшинс» звернулось за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана інформація не може розглядатися як публічна, оскільки вона не відповідає змісту ст. 1 Закону та стосується фактично третіх осіб і не є такою, що може бути створена відповідачем з огляду на зміст Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України (Затверджено Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 500/2011) та, з огляду на це, знаходитися у володінні. Вказане (в частині засад правового порядку в державі) відповідає положенням статті 19 Конституції України.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до частини першої ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Приписи ст. 5 Закону визначають, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону № 2939-VI закріплено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно п. 1 частини першої ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем відмолено у наданні інформації на запит позивача, з тих підстав, що дана інформація не є публічною.

Однак, ТОВ ЦСПТ «Паблік Релейшинс» не погодившись з наведеною позицією, звернувся за захистом до суду, на спростування якої зазначив, що така інформація є суспільно необхідною, оскільки обумовлена громадською зацікавленістю.

Разом з тим, згідно положень частини другої ст. 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ (Закон №2657-ХІІ) предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Так, з аналізу наведеної правової норми та запитуваної інформації, судова колегія приходить до переконання, що така інформація не відповідає наведеним критеріям інформації, яка обумовлена суспільним інтересом.

При нагоді слід зазначити, що в судовому засіданні представники позивача не змогли надати відповіді на запитання головуючого судді, яким чином запитувана інформація може містити відомості про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що розкриття запитуваної інформація може призвести до втручання в особисте життя певних осіб, з огляду на наступне.

Основним актом, що захищає не законне втручання в особисте життя особи є Конституція України.

Так, згідно положень ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Водночас, стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Наведеним положенням статей Конституції України дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. N 2-рп/2012, в якому зазначено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Крім цього Конституційний суд України,аналізуючи питання щодо поширення інформації про сімейне життя особи, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування,у зазначеному рішенні,враховує,що така інформація зазвичай стосується не лише цієї особи,а й інших осіб,зокрема членів її сім»ї,яким Конституція України теж гарантує право на невтручання в їх особисте і сімейне життя,крім випадків визначених законом. Тому поширення даних про таких фізичних осіб,крім випадків визначених законом,може призвести до порушення їх конституційних прав,зашкодити гідності та честі,діловій репутації тощо.

Отже, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав вважати, що запитувана інформація стосується службової діяльності Міністра аграрної політики та продовольства України Павленка О.М. та не має жодного відношення до національної безпеки України, економічного добробуту та прав її громадян.

Разом з тим, до посилань позивача в апеляційній скарзі на ті обставини,що суд не не перевірив і не встановив,а відповідачами не надано жодних доказів ,чи дійсно запитувана інформація була обмежена,колегія суддів відноситься критично,оскільки відповідно до правил ст.21 Закону України «Про інформацію» - інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна,таємна,та службова інформація.

Конфіденційною інформацією є інформація про фізичну особу.

Відносини пов'язані з конфіденційною інформацією регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законом.

До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені відомості:про стан довкілля; про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації що сталися,або можуть статися і загрожують безпеці людей; про стан здоров'я населення,його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально демографічні показники,стан правопорядку, освіти, культури населення; про факти порушення прав і свобод людини,включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх органів державної безпеки, пов'язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами вчиненими представниками комуністичного та націонал - соціалістичного(нацистського) тоталітарних режимів; про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб; інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - конфіденційна інформація - інформація доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою,крім суб'єктів владних повноважень,та яка може поширюватись у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Таким чином,запитувана інформація про близьких осіб або членів сім'ї Міністра Павленка О.М., є конфіденційною і відносини які з нею пов'язані регулюються законом, а тому згідно з частиною четвертою вищенаведеної статті 21 Закону України» Про інформацію», вказана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Більше того, слід зауважити те, що оприлюднення інформації щодо того, на яких посадах та в яких підприємствах/установах/організаціях за межами України працювали/працюють близькі особи або члени сім'ї Міністра, дозволить ідентифікувати їх особисті дані, що у свою чергу є порушенням охоронюваних законом прав та інтересів таких осіб, захист яких, гарантує Конституція України.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідач відмовляючи у наданні відповіді на запит про доступ до публічної інформації, діяв у межах повноважень та у спосіб наданих йому повноважень, адже запитувана інформація не перебуває у розпорядженні Міністерства аграрної політики та продовольства України, а Міністр аграрної політики та продовольства України Павленка О.М. вправі обмежити її оприлюднення, з тих підстав, що вона не стосується його службової діяльності, оскільки її поширення може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів третіх осіб.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Центр соціально-політичних технологій «Паблік Релейшинс» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.