Справа № 804/16047/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2015 рокусправа № 804/16047/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 804/16047/14 за позовом Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання» до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання» звернулося до адміністративного суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, в якому просив зобов'язати Заводський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ зняти арешт з єдиного ліквідаційного розрахункового рахунку № 2208 кошти з якого спрямовуються для виплати заробітної плати працівникам КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання», закінчити виконавче провадження та направити виконавчі документи до ліквідаційної комісії КП «ДЖО».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправильного застосування приписів Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не було направлено виконавчі документи до ліквідаційної комісії, не знято арешту з коштів боржника та не закінчено виконавче провадження, що є порушенням прав та інтересів КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 804/16047/14 та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за їх відсутності, відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України, у відкритому судовому засіданні без фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що рішенням Дніпродзержинської міської ради № 825-37/VІ від 26.06.2013 року було вирішено припинити юридичну особу - Комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об'єднання» - шляхом ліквідації.

18.09.2014 року Головою ліквідаційної комісії КП «Дніпродзержинське житлове об'єднання» за вих.№366/4 було направлено лист до Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, в якому відповідно до положень ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив зняти арешт з розрахункових рахунків підприємства, закінчити виконавче провадження та направити виконавчі документи до ліквідаційної комісії КП «ДЖО».

В своїй відповіді вих. №15/04-14/18840 від 29.09.2014 року відповідач зазначив, що у Заводському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ перебуває виконавче провадження № 1250 (ЄДРВП: 44449664) з примусового виконання виконавчого листа № 173/2425/13-ц від 15.08.2014 р., виданого Верхньодніпровським райсудом Дніпропетровської області про стягнення з КП «ДЖО» заборгованості по заробітній платі в сумі 1 266,13 грн., інфляційних нарахувань в сумі 151,92 грн., середнього заробітку в сумі 87 753,51 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 грн. на користь ОСОБА_1, який був пред'явлений на виконання до відділу за письмовою заявою стягувача 19.08.2014 року. На підставі ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», 22.08.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та цього ж дня за вих. №15/04-14/17080 надіслано боржнику для самостійного виконання та сторонам виконавчого провадження до відома.

Окрім того зазначив, що процедура ліквідації не є підставою для скасування арешту коштів, закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документу до ліквідаційної комісії. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», для вирішення даного питання позивачу роз'яснено право звернення до суду із заявою про скасування арешту коштів та закінчення виконавчого провадження, чим позивач у скориствався.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.30 Закону державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим законом порядку, а саме: до закінчення виконавчого провадження - згідно зі ст.49 цього Закону; повернення виконавчого документу стягувачу - згідно зі ст.47 цього Закону; повернення виконавчого документу до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав - згідно зі ст.48 цього Закону.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню тільки у разі ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. При цьому, згідно з вимогами ч.2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадової особи), який видав цей виконавчий документ.

За приписами п.7 ч.1 ст.49 Закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.49 Закону постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Частиною 2 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку.

Згідно ч.3 ст.67 вищевказаного Закону передбачено, що у разі, якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню у порядку, встановленому цим законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження можливе лише з підстав визнання боржника банкрутом, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури та у зв'язку з наведеним направлення виконавчих документів до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом та до ліквідаційної комісії (ліквідатора).

З матеріалів справи вбачається, що питання щодо визнання позивача банкрутом господарським судом не вирішувалося, відповідна постанова відсутня, а рішення про ліквідацію позивача було прийнято рішенням Дніпродзержинської міської ради № 825-37/VІ від 26.06.2013 року.

Таким чином, оскільки Господарським судом позивач банкрутом не визнавався і приписами Закону України «Про виконавче провадження» відсутня підстава для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію підприємства засновником (власником), а отже, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні адміністративного позову комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання» про зобов'язання вчинити певні дії.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта стосовно порушення відповідачем ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки закінчення виконавчого провадження, зняття арешту з коштів боржника та направлення виконавчих документів до ліквідаційної комісії у зв'язку з прийняттям засновником (власником) боржника рішення про його реорганізацію чи ліквідацію не передбачено та підстави для закінчення виконавчого провадження, які визначені ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання».

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об'єднання» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 804/16047/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року у справі № 804/16047/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай