Справа № 9101/2018/2011
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2011-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2011 р. справа № 2а-2335/2010

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Юхименка О.В. Мірошниченка М.В.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2010 року по справі № 2а-2335/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про зобов'язання здійснити перерахунок щомісячної державної соціальної допомоги "Дітям війни", -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом в якому просила: поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав; зобовязати відповідача здійснити перерахунок державної соціальної допомоги позивачці за періоди з 01.01.2006 року по та по сьогодні в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. При вирішенні питання про нарахування вказаної доплати до пенсії позивачу відповідач керувався положеннями нормативних актів що на підставі Рішень Конституційного Суду України були визнані неконституційними, а тому застосуванню не підлягали.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2010 року позовні вимоги в частині визнання бездіяльності неправомірною та стягнення недоплаченої соціальної допомоги за період з 01.01.2006 року по 19.04.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2010 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати позивачці підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за періоди з 20.04.2010 року по 14.11.2010 року пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за періоди з 20.04.2010 року по 14.11.2010 року пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вважає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на відсутність виділених коштів, можливості та підстав для здійснення зазначеного виду доплати.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову відповідачу в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»№2195 від 18 листопада 2004 року (далі Закон №2195) має статус «дитини війни», а тому згідно зі ст.6 цього Закону має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (а.с.7).

Відповідно до положень частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та встановлено з 01 січня 2008 року інший порядок розрахунку підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії «дітям війни», були визнанні неконституційними та втратили чинність з дня прийняття вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік»не призупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відтак відповідач був зобовязаний виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах, які визначено ст.6 названого Закону. Проте відповідач будь-яких дій з цього приводу не здійснював.

Що стосується пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

30 липня 2010 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України. В частину другу статті 99 КАС України внесено зміни, відповідно до яких для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в редакції з 30.07.2010 року, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Як вбачається з заявленого позову, обґрунтованих причин пропуску строку позивач не надав, а судом таких причин не встановлено. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав можливість звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішень Конституційним судом України.

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за 2006-2010 роки подано до суду 20.10.2010р. (а.с.4), тобто після внесення змін до КАС України, яким встановлено строки звернення до суду.

Виходячи з цього строк звернення позивачем до суду з вимогою перерахунку та виплати підвищення до пенсії, як «дитині війни»за період з 01.01.2006 року по 19.04.2010 року пропущений без поважної причини, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України та враховуючи час звернення до суду позивачки з позовом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобовязання відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу недоотримані суми щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 20.04.2010 року по 14.11.2010 року.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі. Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суд обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом першої інстанції не розглядалось.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено розмір виплат підвищення до пенсії, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, слід керуватися Законом (Законом України «Про соціальний захист дітей війни», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 20.04.2010 року по 14.11.2010 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахування раніше виплачених сум.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог, позивач своїм правом оскаржити постанову суду першої інстанції не скористався, що позбавляє суд процесуальної можливості переглянути постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2010 року по справі № 2а-2335/10- залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 14 листопада 2010 року по справі № 2а-2335/10без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А. Руденко

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко