Справа № 819/1141/15-а
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2015-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 819/1141/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Фелонюк Д.Л. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до Тернопільського окружного адміністративного суду, третя особа на стороні відповідача - голова Тернопільського окружного адміністративного суду Данилевич Надія Андріївна про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Керівник апарату Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулась в суд з позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду (далі - відповідач, Тернопільський ОАС), третя особа на стороні відповідача - голова Тернопільського окружного адміністративного суду Данилевич Надія Андріївна про визнання дій голови Тернопільського окружного адміністративного суду Данилевич Надії Андріївни щодо ненадання додаткової відпустки, як одинокій матері протиправними; зобов'язання голови Тернопільського окружного адміністративного суду видати наказ про надання додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері тривалістю 14 календарних дні, з них 4 дні за 2013 рік та 10 днів за 2015 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2007 року працює на посаді керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду. 17.04.2015 року звернулась до голови Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою про надання відпустки, як одинокій матері, до заяви додала довідки ТОВ "Коменерго-Тернопіль 2" №167 від 17.04.2015, Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 №64 від 17.04.2015. На подану заяву отримала відмову з підстав відсутності у позивача статусу одинокої матері, при цьому посилання було на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/4632/14. Зазначає, що у жодному випадку дане рішення не має відношення до надання їй вищезазначеної відпустки. Відмову вважає незаконною та протиправною, оскільки відповідно до ст.74 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст.19 Закону України "Про відпустки" право на соціальну додаткову відпустку має, зокрема, одинока мати. Визначення "одинокої матері" наведено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 №9 та п.5 ч.13 ст.10 Закону України "Про відпустки". Так, згідно постанови Пленуму Верховного суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яке не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Оскільки, п.5 ч.13 ст.10 Закону України "Про відпустки" визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) для надання відпустки значення не має. Також, ст.157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У даному випадку, позивач зазначає, що нею доведений та підтверджений той факт, що батько жодної участі у вихованні дитини не бере. Звертає увагу на те, що відповідач факту того, що позивач є одинокою матір'ю не заперечував, оскільки у серпні 2014 року позивачу було надано додаткову відпустку як одинокій матері.

Позивач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. 08.06.2015 позивач подав до суду заяву (вх.№17282 від 08.06.2015), відповідно до якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. До суду надійшли письмові заперечення відповідача (вх.№17117 від 05.06.2015), відповідно до яких проти позову заперечує та просить розглянути справу без участі представника Тернопільського окружного адміністративного суду. Зазначає, що даний позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не має статусу "одинокої матері". Так, поняття статусу "одинокої матері" на законодавчому рівні не визначене, однак його тлумачення міститься у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", а саме одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Вважає, що документи у яких міститься інформація про те, що батько дитини не бере участі в утриманні та вихованні дитини, базуються виключно на даних особистого спостереження тих чи інших осіб. Звертає увагу, що на відсутність підтвердження у ОСОБА_1 статусу "одинокої матері" вказано у звіті Державної судової адміністрації України від 28.11.2014 складеному за результатами перевірки відповідності, ефективності та фінансового аудиту у Тернопільському окружному адміністративному суді. У якому вказується на те, що при наданні соціальних відпусток працівникам суду, у тому числі ОСОБА_1, було відсутнє посилання на підтверджуючі документи, які надають право на такі відпустки. У рекомендаціях до цього звіту від 12.12.2014 Державною судовою адміністрацією України зазначено про необхідність проведення перерахунку оплати праці з врахуванням виявлених порушень. Зазначає, що перевіркою було встановлено відсутність у Тернопільського окружного адміністративного суду документів, які б підтверджували статус позивача як одинокої матері, і, як наслідок, - безпідставність виплати їй відпускних за вказану соціальну відпустку. Крім того, звертає увагу, що вищенаведені обставини встановленні постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2015 у справі №822/5302/14, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015. З врахуванням викладеного, відповідно до ч.1 ст.72 КАС України вважає, що не підлягає додаткову доказуванню та обставина, що позивач немає статусу "одинока матір", а це в свою чергу свідчить про правомірність дій голови суду щодо відмови у наданні позивачці додаткової відпустки як одинокій матері.

09.06.2015 від відповідача до суду надійшли письмові додаткові заперечення на адміністративний позов (вх.№17407 від 09.06.2015), відповідно до яких відповідач додатково повідомляє, що у листі - відповіді від 17.04.2015 №07-06/7613/15 про надання додаткової оплачуваної відпустки помилково було вказано посилання на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі №822/4632/14. Обставини відсутності у відповідача документів, які б підтверджували статус позивача як одинокої матері, встановлені постановою Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/5302/14 від 27.01.2015, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 року. Вказує на те, що описка у листі-відповіді від 17.04.2015 №07-06/7613/15 щодо посилання на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду не змінює факту відсутності у ОСОБА_1 статусу одинокої матері.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. До суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов (вх.№17114 від 05.06.2015), відповідно до яких просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, вважає його безпідставним, розгляд справи просить провести без її участі, мотиви викладені в запереченні Тернопільського окружного адміністративного суду.

Згідно ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що позивач, відповідач та третя особа на стороні відповідача були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, позивач, відповідач, третя особа подали заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення на підставі наведеного нижче.

Суд встановив, що керівник апарату ОСОБА_1 звернулась до голови Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою від 17.04.2015 про надання їй додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері тривалістю 14 календарних днів (з них 4 дні - за 2013 рік, 10 днів - за 2015 рік) з 20 квітня по 5 травня 2015 року.

За результатами розгляду заяви, листом від 17.04.2015 №07-06/7613/15 позивача повідомлено, що надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері, згідно ст.19 Закону України "Про відпустки" вбачається неможливим у зв'язку з відсутністю у неї статусу одинокої матері. Зазначено, що даний факт підтверджується постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2014 по справі №822/4632/14 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення зборів суддів Тернопільського окружного адміністративного суду "Про висловлення недовіри керівнику апарату ОСОБА_1" №12 від 11.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи правомірність дій відповідача, суд встановив та враховує наступне.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 182-1 КЗпП України визначено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" установлено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону);

4) соціальні відпустки:

відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);

відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);

відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону);

додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про відпустки", жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Оцінюючи посилання позивача на те, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю та, відповідно, має право на додаткову відпустку як одинока матір, суд звертає увагу на наступне.

Чинним законодавством не закріплено поняття "одинока мати", однак його тлумачення міститься у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

Так, одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Зважаючи на це, при вирішенні питання про наявність або відсутність у жінки цього статусу, слід оцінювати наявні докази у їх сукупності.

Згідно з матеріалами справи документи, додані позивачем, об'єктивно свідчать про відсутність факту встановлення або визнання за позивачем статусу одинокої матері, зокрема:

- довідка, видана товариством з обмеженою відповідальністю "Коменерго-Тернопіль 2" №167 від 17.04.2015 про те, що ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_5 зареєстровані за однією адресою; батько дитини за адресою реєстрації ОСОБА_1 не зареєстрований і не проживає, вихованням сина не займається; при комісійному опитуванні сусідів, які мешкають з будинком ОСОБА_1, та які підтвердили, що ОСОБА_1 сама виховує сина;

- довідка Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Тернопільської міської ради про те, що за спостереженням класного керівника та дирекції школи батько учня ОСОБА_6. не бере участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідував школу, на батьківські збори не з'являвся.

Суд критично оцінює посилання позивача на зміст довідок, у яких міститься інформація про те, що батько дитини не бере участі в утриманні та вихованні дитини.

На думку ОСОБА_1 саме це підтверджує статус одинокої матері.

Слід зауважити, що зазначені документи обґрунтовані висновками про відсутність участі батька дитини у її вихованні, та базуються виключно на даних особистого спостереження тих чи інших осіб.

Тому суд приходить до висновку про непідтвердження тієї обставини, що позивач дійсно має статус одинокої матері, та відповідно позивач не має права на додаткову відпустку як одинока матір.

При цьому суд враховує, що згідно постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.01.2015 по справі №822/5302/14, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.05.2015 та набрала законної сили 06.05.2015, встановлено факт непідтвердження наявності в ОСОБА_1 статусу одинокої матері.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи викладене, відповідачем доведена правомірність відмови у наданні позивачу додаткової відпустки, як одинокій матері. В той же час позовні вимоги позивача не є обґрунтованими, не підтверджені належними доказами, не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не належать до задоволення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, відповідачем доведено, а судом не встановлено порушень норм чинного законодавства при прийнятті відмови позивачу у наданні щорічної додаткової відпустки, як одинокій матері.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 12, 41, 71, 86, 94, 104, 122, 158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.Л. Фелонюк