Справа № 2а/2570/327/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2015 р. м. Київ К/800/17316/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представника Державної фінансової інспекції в Чернігівській області Лапоши Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року у справі за позовом Чернігівського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3 ,4 вимоги від 19.01.2012 року № 20-18/88,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Чернігівський районний центр зайнятості звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 4 вимоги від 19.01.2012 року № 20-18/88.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 року у задоволенні позовних вимог Чернігівському районному центру зайнятості населення було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року апеляційну скаргу Чернігівського районного центру зайнятості було задоволено. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги Чернігівського районного центру зайнятості - задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 4 вимоги Чернігівської міжрайонної державної фінансової інспекції «Про усунення порушень, виявлених ревізією Чернігівського районного центру зайнятості» від 19.01.2012 року № 20-18/88.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Чернігівській області, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року та залишити в силі постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 року.

Чернігівським районним центром зайнятості подано заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 2.35 плану Голов КРУ на 4 квартал 2011 року та на підставі направлень на проведення ревізії № 87, № 88 від 21.10.2011 року та № 89 від 24.10.2011 року контрольно-ревізійним відділом в Чернігівському районі проведено ревізію фінансово-господарської діяльності, цільового та законного використання коштів Чернігівського районного центру зайнятості за 2009, 2010 роки та 9 місяців 2011 року). За результатами ревізії було складено акт ревізії від 16.12.2011 року № 20-25/81.

На підставі пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» Чернігівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією в Чернігівській області Чернігівському районному центру зайнятості направлено Вимоги про усунення порушень, від 19.01.2012 року № 20-18/88.

Вимогою про усунення порушень від 19.01.2012 року № 20-18/88 позивача зобов'язано:

1. Опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб.

2. Вжити всіх вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво сплачених СПД ОСОБА_3 коштів у розмірі 12409,6 грн. В іншому випадку, стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах кошти у сумі 12409,6 грн., у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України.

3. Вжити всіх вичерпних заходів щодо стягнення та повернення зайво витрачених коштів у розмірі 5275,00 грн. В іншому випадку, стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах кошти у сумі 5275,00 грн., у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України.

4. Вжити всіх вичерпних заходів в межах чинного законодавства щодо стягнення та повернення зайво сплачених коштів у розмірі 4995 О грн.. В іншому випадку, стягнути з особи, винної у зайвих грошових витратах кошти у сумі 4995,0 гри., у порядку та розмірах встановлених статтями 133-136 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з пунктами 2, 3, 4 Вимоги, Чернігівський районний центр зайнятості звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», чинного на час виникнення спірних правовідносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою

інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов. При цьому, оскаржувані в межах даної справи вимоги можуть бути виконані підконтрольною установою добровільно, однак самі по собі не є підставою для примусового стягнення зазначених в них сум, тобто не породжують для позивача безпосередньо відповідного обов'язку. Таким чином, відсутні підстави для висновку про порушення даними вимогами будь-яких прав позивача.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-69а15, яка згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому, враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Таким чином, судом апеляційної інстанції дана неправильна правова оцінка обставин по справі, помилково застосовані норми процесуального права при розгляді апеляційної скарги по даній справі, а тому касаційну скаргу слід задовольнити, рішення суду апеляційної інстанції - скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області -задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 року - скасувати.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 року у справі за позовом Чернігівського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 4 вимоги від 19.01.2012 року № 20-18/88 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз