Справа № 9101/88230/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2012 р. справа № 2а-5743/10

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - Панченко О.М. (доповідач),

суддів - Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2010 р., прийняту у порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-5743/10

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2010 року позов позивача задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії у розмірі надбавки згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 22 квітня 2010 року по 06 грудня 2010 року; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі надбавки згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»за період з 22 квітня 2010 року по 06 грудня 2010 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

Рішення суду вмотивовано тим, що відповідачем було порушено вимоги ст. 6 Закону України від 18.11.2004 р. № 2195-ІV "Про соціальний захист дітей війни" (далі Закон № 2195-ІV) щодо нарахування та сплати позивачу підвищення до пенсії.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус дитини війни і в силу ст. 6 Закону № 2195-ІV має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Упродовж спірного періоду відповідач виплачував позивачу підвищення до пенсії у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 6 Закону № 2195-ІV, тому суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимог в частині зобовязання відповідача провести відповідний перерахунок підвищення до пенсії згідно з вимогами ст. 6 Закону № 2195-ІV з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично отриманих сум підвищення.

При цьому, ураховуючи пріоритет закону над підзаконним нормативно-правовим актом, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги Постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530, якою встановлені менші розміри підвищення до пенсії дітям війни, ніж передбачені ст. 6 Закону № 2195-ІV.

Суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, визначена ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, не може бути перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи відповідача про відсутність коштів і порядку розрахунку підвищення до пенсії не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки це не звільняє його від виконання покладених законом обовязків.

Таким чином, з'ясувавши у достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону, тому суд не знаходить підстав для зміни або скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2010 року у справі № 2а-5743/10 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун