Справа № 804/13684/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2015 рокусправа № 804/13684/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у справі № 804/13684/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів, в якому просило:

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110010000/2014/20008 від 04.03.2014р.;

- визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів № 110010000/2014/600015/1 від 04.03.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення митного оформлення товару, отриманого на підставі зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2012 № 12-0344-12 між компанією "Puyang Refractories Group Co., Ltd." (Китай) та ПАТ «ДМК ім. Дзержинського», у позивача були в наявності всі необхідні документи для визначення митної вартості по першому методу, але митний орган прийняв рішення № 110010000/2014/600015/1 від 04.03.2014 року про коригування митної вартості та видав картку відмови у митному оформленні товару № 110010000/2014/20008 від 04.03.2014 року. Позивач вважає, що відмова відповідача в застосуванні першого методу митної вартості за ціною договору є необґрунтованою, а застосування другорядного методу визначення митної вартості - 2г-резервний метод, застосовано з порушенням ст. 64 МК України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року, як таку що винесена, з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову

За обґрунтованим клопотанням відповідача відповідно до ст. 55 КАС України колегією суддів допущено заміну відповідача Дніпропетровську митницю Міндоходів його правонаступником та допущено до участі у справі в якості належного відповідача - Дніпропетровську митницю ДФС.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, з урахуванням доводів, викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2012 № 12-0344-12, укладеного між компанією "Puyang Refractories Group Co., Ltd." (Китай) та ПАТ «ДМК ім. Дзержинського» отримано товар - "вироби з мінеральних речовин, що містять магнезит: невипалена цегла з вогнетривких матеріалів, що містять магнезит марки PN-MT-10A-1" та "вироби з мінеральних речовин, що містять магнезит: невипалена цегла з вогнетривких матеріалів, що містять магнезит марки PN-MT-14A-1", виробництво: Китай. Зазначений товар заявлено до митного оформлення за ціною контракту, тобто за першим методом визначення митної вартості. Митне оформлення вказаного товару здійснювалось на підставі поданої позивачем до Дніпропетровській митниці митної декларації від 04.03.2014 № 110010000/2014/020238.

Під час здійснення перевірки заявленої митної вартості товару посадовою особою митниці відповідно до ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, а саме: відповідно до п.4 специфікації від 17.09.2013 № 41 до зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2012 № 12-0344-12 передбачено, що покупець перераховує 70% вартості продукції на рахунок продавця протягом 20 банківських днів з моменту отримання оригіналу інвойсу від продавця. Оригінал інвойсу передається покупцеві протягом місяця з моменту підписання специфікації. Інші 30 % покупець перераховує протягом 20 банківських днів з дати поставки. Таким чином, на момент здійснення митного оформлення 70% вартості товару мало бути сплачено, але документів щодо проведення розрахунків позивачем до митниці не надано. Позивачем надано листи продавця від 03.03.2014 №№ 14-05-017, 14-05-018 щодо оплати продукції протягом 20 календарних днів з моменту поставки. Водночас, пунктом 5.2 контракту визначено обов'язок оплатити продукцію в порядку, визначеному контрактом. Крім того, п.12.3 контракту встановлено, що будь-які зміни або доповнення до даного контракту вважаються дійсними за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані повноважними представниками обох сторін. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не підтверджено фактурну вартість товару, що унеможливило здійснення перевірки числового значення заявленої митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивачем до документів митного оформлення надано страхові поліси від 10.01.2014 № та № . Під час здійснення перевірки наданих документів митницею встановлено, що в них відсутня інформація стосовно розміру страхових витрат, які є складовою митної вартості відповідно до ст. 58 МКУ, а отже, відсутнє документальне підтвердження суми цих страхових витрат. До того ж, позивачем не надано відомостей щодо вартості пакування та маркування товару.

Поставка товару за контрактом від 14.02.2012 № 12-0344-12 здійснена на умовах поставки DDU м. Дніпродзержинськ згідно Інкотермс-2000. Зазначені умови поставки передбачають несення витрат доставки до місця призначення продавцем. Відповідно до п.4.1. ст. 54 МКУ посадовою особою митниці здійснено контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів шляхом проведення обчислення митної вартості товару на підставі відомостей декларацій країни експорту від 10.01.2014 № 02176265 та № 02204907, та залізничної накладної від 27.02.2014 № 40837809. За відомостями зазначених декларацій країни експорту продавцем здійснюється поставка на відмінних умовах CIF. Приміткою декларації країни експорту від 10.01.2014 № 02176265 визначено вартість товару на умовах FOB (тобто, без врахування транспортних, страхових та інших супутніх витрат) - 11020,41 дол. США. За результатами обчислень відомостей декларації країни експорту (товар № 1) від 10.01.2014 № 02176265: задекларована сума транспортних витрат - 1 435,00 дол. США; задекларована сума страхування 14,00 дол. США. Таким чином, вартість товару на умовах CIF складатиме: 11020,41 дол. США + 1435,00 дол. США + 14,00 дол. США = 12 469,41 дол. США. Приміткою декларації країни експорту від 10.01.2014 № 02204907 визначено вартість товару на умовах FOB - 107307,07 дол. США. За результатами обчислень відомостей декларації країни експорту (товар № 2) від 10.01.2014 № 02204907: задекларована сума транспортних витрат - 15 600,00 дол. США; задекларована сума страхування 136,00 дол. США. Таким чином, вартість товару на умовах CIF складатиме: 107307,07 дол.США + 15600,00 дол.США + 136,00 дол.США = 123 043,07 дол. США.

Так, на підставі проведених розрахунків, загальна вартість товару згідно декларацій КНР на умовах CIF становить: 12 469,41 дол. США + 123 043,07 дол. США = 135 512, 48 дол. США. Вказана сума співпадає із задекларованою Позивачем в електронній митній декларації на умовах DDU м. Дніпродзержинськ. Достовірність заявлених відомостей викликала обґрунтовані сумніви митного органу, оскільки умови поставки DDU, на відміну від CIF, додатково передбачають включення транспортних витрат до вказаного місця призначення, тобто - до м. Дніпродзержинськ.

Згідно залізничної накладної від 27.02.2014 № 40837809 провізна плата територією України складає 11 422,00 грн., що за курсом станом на 27.02.2013 складає 1 200,05 дол. США, тобто 10,01 дол.США/т. Таким чином, на підставі проведених розрахунків митна вартість на умовах DDU м. Дніпродзержинськ повинна складати: для товару «невипалена цегла марки PN-MT-10A-1»: 1 070, 00 дол. США/т + 10,01 дол. США/т = 1 080,01 дол. США/т; для товару «невипалена цегла марки PN-MT-14A-1»: 1 200, 00 дол. США/т + 10,01дол.США/т = 1 210,01 дол. США/т. Зазначене не відповідає відомостям контракту від 14.02.2012 № 12-0344-12 та рахунків від 01.01.2014 №№ PNCIS15401, PNCIS15402.

Крім того, підставами вважати, що у транспортній складовій митної вартості не враховано навантажувально-розвантажувальні витрати у порту у митного органу слугувало те, що в даному випадку транспортування вантажу здійснювалося шляхом контейнерного морського перевезення із подальшим перевантаженням у залізничні вагони.

Комерційна пропозиція видана покупцю від імені представництва виробника в Україні від 09.09.2013 № 13-05-177 містить інформацію про те, що ціни для Позивача сформовано з урахуванням знижки на дану продукцію з огляду на тривалі партнерські стосунки. Зазначене не відповідає змісту статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, відповідно до якої оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару. Під дійсною вартістю відповідно до статті VII ГАТТ, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, під час проведення консультацій 04.03.2014 митним органом направлено електронне повідомлення, яким декларанта позивача зобов'язано надати до митниці протягом 10 календарних днів (за наявності) такі додаткові документи: рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; документи, що містять відомості про вартість страхування; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивач шляхом надіслання електронного повідомлення від 04.03.2014 № 062Д/239 повідомив митницю про неможливість надання додаткових документів.

У зв'язку із відмовою у наданні додаткових документів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 04.03.2014 № 110010000/2014/600015/1, відповідно до якого митну вартість товару скориговано до 1,3440 доларів США/кг із застосуванням методу 2-ґ, тобто із застосуванням вартостей, визначених митним органом. Визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визнаній митній вартості за МД від 15.01.2014 № 110010000/2014/20013 та від 03.02.2013 № 110010000/2014/0020110 (митні оформлення за цим же контрактом). При цьому, митницею враховано хімічний склад, марку, виробника, сферу застосування, час ввезення, розмір партії товару.

Після випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивач листом від 07.05.2014 № 062Д/582 надав до митниці додаткові документи: висновок експерта Дніпропетровської ТПП від 16.04.14 № ГО-1581 та калькуляцію від 07.03.14 № 14-05-020. За результатом розгляду зазначених документів митницею листом від 13.05.2014 № 3023/04-50-66 надано відповідь про те, що додатково надані документи не підтверджують заявлену митну вартість, а саме: наданий в якості калькуляції лист продавця від 07.03.2014 № 14-05-020 не містить відомостей щодо складових витрат, включених до собівартості продукції, що унеможливлює проведення обчислення повноти заявленої декларантом митної вартості; висновок експерта Дніпропетровської ТПП від 16.04.14 № ГО-1581 ґрунтується на інформації Інтернет - сайту „alibaba" та не враховує складові вартості товару, пов'язані з виробництвом вогнетривких виробів за індивідуальним проектом, наявність посередників у зазначеній торговельній операції і транспортну складову вартості товару, пов'язану з характером перевезення товару.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (в редакції від 13.03.2012), яким встановлено, що митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає проведення митними органами мінімуму митних процедур, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи. Обсяг процедур та порядок їх застосування визначаються відповідно до Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України передбачено Митним кодексом України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. При цьому, згідно з приписами пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною четвертою статті 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно з приписами статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (частина п'ята статті 57 Митного кодексу України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Запропонувавши позивачу надати додаткові документи, митниця сприяла обґрунтувати митну вартість та визначитися щодо застосування методів визначення такої вартості.

В свою чергу, при здійсненні контролю митної вартості, посадова особа митниці ознайомлює декларанта з наявною у неї інформацією щодо рівня цін на аналогічний товар.

Позивач був обізнаний про заниження ним митної вартості імпортованого товару, проте жодного документу для можливості застосування передбачених Митним кодексом України методів визначення митної вартості не надав.

За викладених обставин, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, не містять необхідної інформації про вартість товару та транспортних послуг, а також реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем на підтвердження контрактної вартості товару та транспортних витрат, які є складовою частиною митної вартості товару відповідно до пп. 5 п. 10 ст. 58 МКУ не надано належних документів. Наявність інших численних розбіжностей унеможливила обчислення заявленої митної вартості. Додаткових документів на підтвердження заявленого рівня митної вартості позивачем не надано.

Отже, позивачем не доведено, що документи, подані ним для митного оформлення товару містили відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За таких обставин, апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу у дані справі необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у справі № 804/13684/14 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 року у справі № 804/13684/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай