Справа № 9101/37250/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2012 р. справа № 2а-2399/10

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.,

суддів: Коршуна А.О., Католікяна М.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргуОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 р., прийняту в порядку скороченого провадження,

у справі № 2а-2399/10

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

14.10.2010 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком; стягнути з відповідача недоплачену суму виплат, як дитині війни, у розмірі 6084 грн.80 коп. за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 2.05.2008 року до чинного часу; зобов'язати відповідача виплатити доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006,2007,2008,2009 роки, а також за період з 01.01.2010 р по 30.10.2010 р. і надалі здійснювати вказану виплату з листопада 2010 р. у встановленому законом розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2010 року позовні вимоги за період з 2006 року по 14.04.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 р. позов задоволено частково, а саме: визнано бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війниза період з 14.04.2010 року по 27.12.2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнита ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 14.04.2010 року по 27.12.2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтуваннях апеляційних вимог позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідно до ст. 87 Закону України Про пенсійне забезпечення нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає й виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус "дитини війни".

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007р. №1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті підвищення до пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

У 2010 році дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялась, а зміст цієї статті не змінювався.

Відповідачем, в порушення норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, надбавка до пенсії позивачу, як дитині війни, виплачувалась у меншому розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивача були порушені.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не заявляв, посилався на положення ст.87 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Як слідує зі змісту ст. 46 Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та ст.87 Закону України Про пенсійне забезпечення, обмеження строку не розповсюджується на нараховані та не отримані суми пенсії, проте, в даному випадку, доплата до пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не нараховувалася.

Відповідно до ст.94 Конституції України Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Закон України "Про соціальний захист дітей війни" прийнято 18 листопада 2004 року, а набрав чинності, відповідно до ч. 1 розділу IV даного закону, з 01 січня 2006 року. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак, позивач знав розмір цих виплат і в разі не згоди мав право звернутися до суду у передбачений ст. 99 КАС України строк.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права в частині, що оскаржується позивачем.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 р. у справі № 2а-2399/10 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню відповідно до ч. 10 ст. 1832 КАС України не підлягає.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: М.О. Католікян