Справа № 20811/09
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2010-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2010 р. справа № 2а-150/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Семененка Я.В. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.

розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2009 р. у справі № 2а-150/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Баглійської районної ради м.Дніпродзержинська про стягнення боргу з виплати державної допомоги по догляду за дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2009 р. у справі № 2а-150/09 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії відповідача за період з листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року . Стягнуто з відповідача провести перерахунок та виплатити допомогу по догляду за дитиною за період з листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 305 гр. 73 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначену постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення. Позивачка зазначила, що судом першої інстанції було прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), а тому має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Частково задовольнивши позовні вимоги за період з листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку оскільки, згідно абзацу третього частини другої статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Таким чином, після прийняття рішення Конституційним судом України відповідач повинен був здійснити перерахунок допомоги позивачу у розмірах, передбачених ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми". Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно до вищезазначеного порядку та розмірів .

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність з 09 липня 2007 року.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, проте, незважаючи на втрату чинності цими статтями, відповідач здійснював нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на користь позивачки з листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, в порядку та у розмірах, встановлених п.14 ст. 71 та абз.3 ч.2 ст. 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", які визнані з 09.07.2007 року неконституційними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі дії відповідача з листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, дійсно є протиправними.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог за 2008 рік, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, оскільки вказана допомога в даному разі була нарахована та сплачена в порядку та у розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якого мінімальний розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2008 року, повинен складати не менше 130 грн. Положення даного Закону в цій частині неконституційними не визнавалися та діяли у часі в січні 2008 року. Тому в задоволенні позовних вимог в стягненні з відповідача недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік судом першої інстанції було правильно відмовлено. Відповідно, правильно відмовлено позивачці в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача за 2008 рік незаконними, оскільки відповідач здійснював виплати державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку згідно до вищезазначеного порядку та розмірів.

Що ж стосується стягнення моральної шкоди на користь позивачці у сумі 2000 грн., то суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши у задоволенні позовних вимог оскільки, згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право подати до суду позов про відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує обставини справи, доводи, приведені в обґрунтування заподіяної моральної шкоди і враховуючи те, що суду з боку позивачки не надано доказів стосовно спричиненої моральної шкоди, колегія суддів вважає, що сума, вказана позивачем моральної шкоди необґрунтована, тому в задоволенні позовних вимог в стягненні з відповідача суми моральної шкоди у розмірі 2000 грн. слід відмовити.

Відносно зобовязання відповідача призначити та виплачувати на користь ОСОБА_1 до 19.09.2010 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6-років щомісяця, з наступним підвищенням, року, підвищення розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки неможливо вирішити позовні вимоги шляхом зобовязання відповідача здійснювати певні дії на майбутнє, тому що, в подальшому в чинне законодавство України можуть бути внесені зміни, якими на законодавчому рівні буде визначено певний розмір вказаної допомоги та означені дії відповідача щодо її нарахування.

Отже, за викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. А постанова Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2009 р. у справі № 2а-150/09 не підлягає скасуванню.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст..205, ст..206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційна скарга ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2009 р. у справі № 2а-150/09 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Судді: Я.В. Семененко

ОСОБА_3