Справа № 813/542/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року № 813/542/15

об 11 год., 49 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Дочірнього підприємства «Санаторно - курортний комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», представники - Більська Л.В., Сороковий П.М.,
до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів, представники - Гладій О.Б., Чернецький С.О., Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області, представник - Онисько З.М., Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області, представник - не прибув
про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень - рішень

Дочірньє підприємство «Санаторно - курортний комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень № /913, № /915 від 23.01.2015 року, № від 26.01.2015 року.

Позовні вимоги із врахуванням уточнень до адміністративного позову, обґрунтовані тим що, спірні податкові повідомлення рішення є противними і підлягають скасуванню оскільки не відповідають вимогам законодавства. Відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування встановлена ст. 22 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а не ПК України. Відповідач робить законодавчо непідтверджену прив'язку права на нарахування амортизації на об'єкти основних зобов'язань до оформлення права власності на такі об'єкти, притому не ставить під сумнів використання таких об'єктів основних засобів у господарській діяльності. Основною вимогою щодо кваліфікації у податковому обліку витрат як таких, що відбулися є їх фактичне понесення, що підтверджується наданими доказами. Контрагенти позивача в частині неправомірного донарахування ПДФО є самостійними платниками податків, а крім цього є невідповідність розрахунків визначених грошових зобов'язань.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові пояснення та докази, просили суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів викладена у запереченні на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що перевіркою правомірно встановлено порушення вимог податкового законодавства щодо витрат на амортизаційні відрахування, дотримання ліцензійної діяльності та реальності договорів поставок.

Позиція відповідачів - Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області та Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області викладена у запереченні на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що позивачу правомірно - донараховано ПДФО в сумі 1601,46 грн. у 2013 році з додаткових благ фізичних осіб у вигляді прощення боргу в сумі 9075.00 грн., в сумі 34646,27 грн. за період з 01.07.2009 року по 31.12.2013 року, з додаткових благ 157 фізичних осіб у вигляді повернених коштів з каси підприємства без підтвердження про їх внесення в сумі 196329,00 грн., в сумі 3410,18 грн. у 2013 році з інших доходів у вигляді неповернених авансів 19126,91 грн.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити повністю, надали суду додаткові пояснення та докази, вказали на правомірність прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень - рішень.

Заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

31.12.2014 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2009 року по 31.12.2013 року валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 560/28-06-43/02649905.

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

1. п.п. 14.1.27., п.п. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, п. 138.1., п.п. 138.12.2. п. 138.12. ст. 138, п.п. 139.1.1., п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 146.17.2. ПК України в результаті чого встановлено завищення витрат всього 18599648,00 грн. в тому числі за 2 кв. 2011 року в сумі 1443930,00 грн., за 2-3 кв. 2011 року в сумі 412433,00 грн., за 2-4 кв. 2011 року в сумі 6716475,00 грн., за 1 кв. 2012 року в сумі 1745954 грн., за півріччя 2012 року в сумі 3365547 грн., за 9 міс. 2012 року в сумі 5459233 грн., за 2012 рік в сумі 7090740 грн., за 2013 рік в сумі 4792434 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2 кв. 2011 року в сумі 321499 грн., за 2-3 кв. 2011 року в сумі 9485590 грн., за 2-4 кв. 2011 рік в сумі 1544789 грн., за 1 кв. 2012 року в сумі 366650, 00 грн., за півріччя 2012 року в сумі 706765,00 грн., за 9 міс. 2012 року в сумі 1146439,00 грн., 2012 рік в сумі 1489055,00 грн., 2013 року в сумі 910562,00 грн.

2. п. 198.6. ст. 198, п. 201.2., ст. 201 ПК України в результаті чого завищено суму податкового кредиту за грудень 2011 року в сумі 8458,31 грн., січень 2012 року в сумі 4760,78 грн., лютий 2012 року в сумі 608,88 грн., що призвело до заниження суми податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2011 року в сумі 8458,31 грн., січень 2012 року в сумі 4760,78 грн., лютий 2012 року в сумі 608,88 грн.

3. п.п. 198.3., ст. 198 ПК України завищено сму податкового кредиту за 2013 рік на суму 448244,00 грн., в тому числі за березень 2013 року 444414,00 грн., та квітень 2013 року в сумі 3830, 00грн., що призвели до заниження суми податкового зобов'язання з ПДВ за березень 2013 року в сумі 444414,00 грн., та квітень 2013 року в сумі 3830 грн.

4. п.п. 14.1.13 п.п. 14.1.47., 14.1.180 п. 14.1. ст. 14, п.п. 163.1.1., ст. 163, п. 164.1., п. 164.1., п. 164.5., «д», п.п. 164.2.17., п.п. 164.2.20 п. 164.2., ст. 164, п. 167.1., ст. 167., п.п. 168.1.1., 168.1.5., п. 168.1., ст. 168, п.п. «а» п. 171, п.п. «б» п. 176.2., ст. 176 ПК України в результаті чого призвело до донарахувань до бюджету сум ПДФО в розмірі 40516,08 грн.

23.01.2015 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів прийнято податкове повідомлення - рішення № /915, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п.123.1., ст. 123, п. 6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, на підставі акта перевірки № 560/28-06-43/02649905 від 31.12.2014 року, встановлено порушення п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.2 ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 577590, грн., в тому числі за основним платежем 462072,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 115518,00 грн.

23.01.2015 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів прийнято податкове повідомлення - рішення № /913, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п.123.1., ст. 123, п. 6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, на підставі акта перевірки № 560/28-06-43/02649905 від 31.12.2014 року, встановлено порушення п.п. 14.1.27., п.п. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, п. 138.1., п.п. 138.12.2. п. 138.12. ст. 138, п.п. 139.1.1., п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 146.17.2. ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 4544310,00 грн., в тому числі за основним платежем 3944406,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 599904,00 грн.

26.01.2015 року Стрийською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким згідно п.п. 54.3.5. п. 54.3. ст. 54, п. 119.2. ст. 119, п.127.1. ст. 127 ПК України, на підставі акта перевірки № 560/28-06-43/02649905 від 31.12.2014 року, встановлено порушення п.п. 14.1.13., п.п. 14.1.47., 14.1.180. п. 14.1. ст. 14, п.п. 163.1.1. ст. 163, п. 164.1., п. 164.2.14., п.п. «а», п.п. «б», п.п. «е» п.п. 164.2.17., п.п. 164.2.19. п. 164.3., п. 164.5. ст. 164, п. 167.1. ст. 167., п.п. 168.1.1., п.п. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168, п.п. «а» п. 171.2. ст. 171, абз «а», «б» п. 176.2. ст. 176 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 66615,45 грн., в тому числі за основним платежем 38616,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 27999,42 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України із змінами і доповненнями, в редакції чинній на час прийняття спірних рішень, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно п.п. 14.1.13. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції з 17.01.2015 року) безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу - виключено.

Згідно п.п. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14 цього ж кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 14.1.47. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно п. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно п. 138.1. ст. 138 цього ж Кодексу, Фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта.

Згідно п.п. 138.12.2. п. 138.12. ст. 138 цього ж Кодексу - виключено.

Згідно п.п. 139.1.1. п. 139.1. ст. 139 цього ж Кодексу, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2 - 139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 цього ж Кодексу - виключено.

Згідно п.п. 146.17.2. п. 146.17.2. ст. 146 цього ж Кодексу - виключено.

Згідно п.п. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163 цього ж Кодексу, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно п. 164.1. ст. 164 цього ж Кодексу, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п.п. 164.2.14. п. 164.2. ст. 164 цього ж Кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:

а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю;

б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання;

в) пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або інших сум бюджетного відшкодування;

г) суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом;

ґ) виплати з державного бюджету, пов'язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України.

Згідно п.п. «а», п.п. «б», п.п. «е» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 174 цього ж Кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді::

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно п.п. 164.2.19. п. 164.2. ст. 164 цього ж Кодексу, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно п. 164.3. ст. 164 цього ж Кодексу, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Згідно п. 164.5. ст. 164 цього ж Кодексу, під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою зазначено у цій же нормі.

Згідно п. 167.1. ст. 167 цього ж Кодексу, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Згідно п.п. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 цього ж Кодексу, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.п. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168 цього ж Кодексу, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно п.п. «а» п. 171.2. ст. 171 цього ж Кодексу, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно абз «а», «б» п. 176.2. ст. 176 цього ж Кодексу, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку.

Згідно п. 198.3. ст. 198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. ст. 198 цього ж Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної;

для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.

Згідно п. 201.2. ст. 201 цього ж Кодексу, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення № /915 від 23.01.2015 року, оскільки заперечення відповідача, що сума податкового кредиту по операціях з придбання товарів/робіт/послуг на забезпечення санаторно-курортного лікування за відсутності ліцензії, які не можна вважати такими, що придбаваються для використання у межах господарської діяльності, складає добуток визначеної частки доходу, спростовується наступним.

Згідно п.п. 20.1.29. п. 20.1. ст. 20 ПК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), органи державної податкової служби мають право: здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявності свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до законів, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів;

Згідно ст. 22 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», до суб'єктів господарювання за провадження господарської діяльності без ліцензії застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом. Рішення про стягнення штрафів, приймаються органом, на який згідно з чинним законодавством покладено функції контролю за наявністю ліцензій.

Таким чином, саме по собі здійснення платником діяльності без наявності ліцензії не є правопорушенням у сфері податкового законодавства та не може призводити до негативних наслідків у податковому обліку платника, відтак в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушення позивачем п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.2 ст. 201 ПК України.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача, що вказаного рішення.

Вказана позиція суду по суті повністю узгоджується із позицією ВАС України викладеною у ухвалі від 16.04.2014 року по справі № К/9991/84664/11.

Судом частково враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення № /913 від 23.01.2015 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за порушення п.п. 14.1.27., п.п. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, п. 138.1., п.п. 138.12.2. п. 138.12. ст. 138, п.п. 139.1.1., п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 146.17.2. ПК України, оскільки відповідач при прийнятті вказаного рішення зобов'язаний приймати рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації тощо.

За загальними правилами, акти законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує відповідальність особи. Якщо відносини виникли раніше і регулювалися актом законодавства, який втратив чинність, новий акт законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Із інкримінованих позивачу порушень податкового законодавства, на момент прийняття вказаного рішення, п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14, п.п. 138.12.2. п. 138.12. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п.п. 146.17.2. п. 146.17.2. ст. 146 ПК України - виключені.

Суд не наділений повноваженнями в замін виключених норм податкового законодавства кваліфікувати дії позивача за іншими нормами ПК України, оскільки при вирішенні питання щодо правомірності рішень суб'єкта владних повноважень може вирішувати лише питання щодо його відповідності нормам чинного законодавства, та не може підміняти собою інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього ж органу державної влади.

Таким чином, донарахування позивачу грошових зобов'язань за нормами, які були виключені з ПК України на момент прийняття спірно рішення є підставою для визнання протиправним і скасування цього ж рішення. Однак вказані обставини не позбавляють можливості відповідача у встановленому законом порядку прийняти податкове повідомлення-рішення, яке б відповідало вимогам чинного на момент прийняття законодавства. З цих же підстав судом не надається оцінка доказів обґрунтування позовних вимог позивача та заперечень відповідача.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення № від 26.01.2015 року, а саме, що на ст. ст. 57-58 вищевказаного акту перевірки відповідачем встановлено порушення відповідачем вимог п. 171.2. ст. 171 ПК України щодо правовідносин із ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак в матеріалах справи наявні докази, що зазначені контрагенти позивача є самостійними платниками податків, а відтак висновки відповідача в цій частині суперечать вимогам п. 177.8. ст. 177 ПК України, яка встановлює, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати.

Також, позивач вказує про розбіжність між сумою збільшеного податкового зобов'язання визначеного цим же податковим повідомленням-рішенням та сумою вказаною в акті перевірки. Факт таких розбіжностей відповідачем не заперечується, а наданий позивачем розрахунок цих же розбіжностей не спростований.

За таких обставин суд не вбачає можливості розрахувати суми визначених податковим органом грошових зобов'язань по цьому ж рішенню, оскільки неможливо виокремити неправомірну його частину, що є підставою для скасування такого рішень в цілому.

Суд при вирішенні питання щодо правомірності рішень суб'єкта владних повноважень не може підміняти собою інший орган державної влади та приймати замість скасованого інше рішення.

Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначає, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, донарахування позивачу помилково розрахованих грошових зобов'язань є підставою для визнання протиправним і скасування цього ж рішення. Однак вказані обставини також не позбавляють можливості відповідача у встановленому законом порядку прийняти податкове повідомлення-рішення, яке б відповідало вимогам чинного на момент прийняття законодавства. З цих же підстав судом не надається оцінка доказів обґрунтування позовних вимог позивача та заперечень відповідача.

Жодних інших належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо предмету спору та правомірності спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на припис зазначеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків відмовлено у наданні податкових вигод, зокрема, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Санаторно - курортний комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень, підлягають задоволенню повністю.

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального ГУ Міндоходів № /915 від 23.01.2015 року, № /913 від 23.01.2015 року, податкове повідомлення - рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області № 000731702 від 26.01.2015 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства «Санаторно - курортний комплекс «Моршинкурорт» ЗАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (, вул. Паркова Площа, 3, м. Моршин, Львівська область) 633,36 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 08.06.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.