Справа № 804/7985/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2015 рокусправа № 804/7985/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника відповідача: Баранник Оксани Віталіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "С" від 29.04.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 683724,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 196321,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 р. № з податку на додану вартість в розмірі 411176,00 грн. в частині донарахування грошових зобов'язань в розмірі - 407008,83 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі -327097,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 79911,16 грн.

В іншій частині позову залишено без задоволення.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем до перевірки позивачем були надані всі необхідні документи, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами. Крім того, зазначає, що відсутність на видаткових ордерах від 31.10.2011 р., від 24.10.2011 р., від11.10.2011 р. підпису особи, що безпосередньо отримала грошові кошти не свідчить про перевищення ліміту готівки в касі підприємства. Разом з цим, відповідачем не доведено факту видачі коштів без належного видаткового документу, оскільки наявні в матеріалах справи копії видаткових касових ордерів містять усі необхідні реквізити, в т.ч. і підписи головного бухгалтера підприємства, яка безпосередньо і здійснювала здавання до банку готівкових коштів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наполягає на тому, що відсутність актів виконаних робіт є порушенням вимог п.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно лімітно-заборні картки та накладні на внутрішнє переміщення ТМЦ не мають статус первинних. Разом з тим, в касових ордерах відсутні підписи осіб, які безпосередньо отримали готівку, документи, які свідчать про здавання виручки до банку - копія супровідної відомості, відповідна квитанція до прибуткового документа банку щодо внесення готівки.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав клопотання про відкладення справи у зв'язку з тим, що представник товариства знаходиться в АТО. Натомість, будь-яких доказів з цього приводу суду надано не було, таким чином, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.11 р. по 31.12.13 р. За результатом перевірки складено Акт від 10.04.14 № 54-22.05-30155244 (том 1 а.с. 9 - 60, далі - Акт).

За висновками Акту перевірки, відповідачем встановлено порушення:

- ч. 1 ст. 203, ст.. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України та п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, ст. 22, п. п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в результаті чого занижено суми ПДВ, яка у поточному звітному періоді підлягає відображенню в особовому рахунку платника та повністю залишається в розпорядженні сільськогосподарського підприємства по рядку 14 декларації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування в розмірі 127486,00 грн.; завищення суми податку на додану вартість, яка в наступному звітному періоді зменшує суму податку, що залишається у розпорядженні платника податку по рядку 15 спеціальних декларацій від реалізації товарів (робіт, послуг) власного виробництва, в тому числі продукції (крім підакцизних товарів), виготовленої на давальницьких умовах з власної сільськогосподарської сировини, за виключенням операцій по продажі переробним підприємствам молока та м'яса в живій вазі на загальну суму 68835,00 грн.; заниження податку на додану вартість по загальній декларації, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 330431,00 грн.;

- п. 3.5 гл. 3, п. 5.1, п. 5.8 гл. 5 Положення "Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" із змінами та доповненнями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 - перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства у сумі 341862,14 грн., у зв'язку із чим застосовується штрафна санкція в розмірі 683724,28 грн.

На підставі Акта перевірки від 10.04.14 № 54-22.05-30155244 податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.04.14 р.:

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 683724,00 грн.;

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 196321,00 грн.;

- № з податку на додану вартість в розмірі 411176,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі - 330431,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі - 80745,00 грн. (т. 1 а.с. 75-77).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Податкового кодексу України, Закону України "Про Національний банк України".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-IV (далі - ПК України), результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України)

Згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З наведеного свідчить, що податковим законодавством передбачено обов'язок платника податку відкоригувати податковий кредит та нарахувати податкові зобов'язання в тому випадку, коли суми ПДВ, сплачені (нараховані) при виготовленні (придбанні) продукції та включені до складу податкового кредиту за товари, які не використовуються в господарській діяльності підприємства.

Згідно матеріалів справи, в ході перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ "ЛАН" за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 20247433,00 грн., в т.ч. по спеціальній декларації в розмірі 20135308,00 грн., по загальній декларації в розмірі 112125,00 грн. Також, в ході перевірки встановлено заниження податкових зобов'язань з ПДВ по загальній декларації на суму 331432,00 грн. за період квітень 2011 р., червень - грудень 2011 р., січень - грудень 2012 р., січень - грудень 2013 року, що відображено в Таблиці на с. 9 Акту перевірки, яка містить помісячні дані за 2011-2013 рр. та зазначає про наявність відхилення сум ПДВ між даними платника та даними перевірки у розмірі 331 432,0 грн. Тобто, на думку відповідача, на суму 331 432,0 грн. відбулося заниження задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 1 Декларацій "Операцій на митний території України, що оподатковуються за ставкою 20%, крім імпорту товарів" (т. 1 а.с. 14, 17).

Зі змісту акта перевірки від 10.04.2014.року № 54-22.05-30155244 вбачається, що у ході проведення перевірки посадовими особами Західно-Донбаської ОДПІ аналіз первинних документів податкового та бухгалтерського обліку ТОВ "ЛАН" на предмет їх відповідності та повноти відображення усіх показників фактично не здійснювався. Так, відповідачем в акті перевірки жодним чином не відображено які фактичні обставини були встановлені та які конкретно первинні документи були досліджені в ході перевірки, що вплинуло на висновки контролюючих осіб про суми завищеного податкового кредиту в розмірі 327099,70 грн. по продукції, списаній на підставі актів списання, та чи дійсно вона не використовувалась в господарській діяльності.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно зроблені висновки про порушення позивачем норм п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині заниження податкових зобов'язань у розмірі 327099,70 грн., у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 р. № підлягає скасуванню в частині донарахування суми грошових зобов'язань у розмірі 327099,70 грн. та відповідної частини суми штрафних санкцій.

Щодо донарахування сум грошових зобов'язань з ПДВ в розмірі 3333,4 грн. в податковому повідомленні-рішенні від 29.04.2014 р. № , суд апеляційної інстанції вважає, що в цій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки позивачем не заперечується факт не включення до загальної декларації з ПДВ за червень 2012 року суми податкових зобов'язань у зв'язку із продажем нерухомого майна.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення - рішення від 29.04.2014 р. № про застосування штрафних санкцій з ПДВ в сумі 196321,00 грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів Акта перевірки № 54-2205-30155244 від 10.04.2014 року свідчить, що в ході перевірки встановлений факт завищення податкового кредиту в Декларації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування за період, що перевірявся в сумі 68835,00 грн. внаслідок безпідставного віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціях з придбання ТМЦ у ТОВ "Альянс-Сервіс Буд", ТОВ "Дойче Агро Компані" та ТОВ "Дніпропетровська ОЗА", що носять ознаки нікчемних правочинів (с. 13-14 акту). Крім того, встановлено заниження суми ПДВ в розмірі 127486,00 грн., яка підлягає у поточному звітному періоді відображенню в особовому рахунку платника та повністю залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства по рядку 14 Декларації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування (с. 24-25 Акту). При цьому, контролюючий орган зазначає про завищення задекларованих показників у рядку 10.1 Декларації "Операції з придбання що оподатковуються за ставкою 20% та нульовою ставкою" на загальну суму 196329,6 грн. (т. 1 а.с. 20-22).

При цьому, висновки контролюючого органу щодо завищення податкового кредиту в сумі 68835,00 грн. зроблені виключно на підставі висновків актів перевірок контрагентів позивача - ТОВ "Альянс-Сервіс Буд", ТОВ "Дойче Агро Компані" та ТОВ "Дніпропетровська ОЗА", за результатами яких встановлено порушення ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених по ланцюгу вбачаються як такі, що мають ознаки "нереальності здійснених операцій" з контрагентами в тому числі ТОВ "ЛАН" (с. 13 Акту) та даних системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

На підтвердження реальності правовідносин між позивачем та його контрагентів ТОВ "Альянс-Сервіс Буд", ТОВ "Дойче Агро Компані" та ТОВ "Дніпропетровська ОЗА" надані договори поставки (а.с. 84-85, 97-98, 103 т. 1), товарно-транспортні накладні (а.с. 86-88 т. 1), податкові накладні (а.с. 89-91 т. 1), видаткові накладні та платіжні доручення (а.с. 92-96, 100-102, 103-111 т. 1),

Згідно приписів п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

За приписами п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця та є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу). Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарською діяльністю - є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За змістом п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, на підставі наведених законодавчих положень суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при складанні податкової звітності, в тому числі і з ПДВ, з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання товарів повинні бути в наявності первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку відповідних господарських операцій, тобто наявність об'єкту оподаткування, в тому числі отримання позивачем таких товарів та використання їх у господарській діяльності позивача, а також належним чином оформлені податкові накладні.

Отже, отримання позивачем від ТОВ "Альянс-Сервіс Буд", ТОВ "Дойче Агро Компані" та ТОВ "Дніпропетровська ОЗА" товарів (послуг) у спірних періодах, оплати таких товарів, їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності оформлені первинними документами, наведеними вище, що містять усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій.

Таким чином, позивачем правомірно сформований податковий кредит в розмірі 68835,00 грн. за господарськими операціями з ТОВ "Альянс-Сервіс Буд", ТОВ "Дойче Агро Компані" та ТОВ "Дніпропетровська ОЗА", відповідний товар (послуги) отримані від останніх та оплачені позивачем, отже, податкове повідомлення-рішення від 29.04.2014 р. № в цій частині є протиправним.

Щодо висновків відповідача про завищення сум податкового кредиту в розмірі 127486,00 грн. в Декларації як суб'єкта спеціального режиму оподаткування за період червень, серпень - грудень 2011 р.; квітень, липень, вересень - грудень 2012 р., червень, липень, вересень, листопад, грудень 2013 р., суд зазначає, що в Акті перевірки № 54-2205-30155244 від 10.04.2014 року взагалі не вказано на підставі дослідження яких документів були встановлені факти порушення позивачем норм податкового законодавства та чим це підтверджується. Твердження контролюючих осіб про завищення податкового кредиту в сумі 127486,00 грн. вказані лише в висновках до п. 3.2.3 та остаточних висновках до Акту перевірки від 10.04.2014 року, що свідчить про те, що фактично обставини правомірності формування податкового кредиту, відображених в спеціальній декларації за вказаний період, не досліджувались та їм оцінка податковим органом надана не була.

Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

З оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 29.04.2014 р. № про стягнення штрафу в розмірі 196321,00 грн., куди увійшла і сума 127486,00 грн., свідчить, що відповідач у якості підстав нарахування штрафних санкцій вказує відповідні норми п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 191.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.5 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, ст. 22, п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 76), між тим, аналізом вказаних норм судом встановлено, що ними не передбачено застосування штрафних санкцій за порушення норм податкового законодавства, які фактично складаються із сум грошового зобов'язання, яке відповідач вважає таким, що підлягає донарахуванню.

Оскільки, в ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 196321,00 грн., податкове повідомлення - рішення від 29.04.2014 р. № підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 29.04.2014 р. № про стягнення суми штрафних санкцій у розмірі 683724,00 грн. За результатами проведеної відповідачем перевірки Товариства "ЛАН" встановлено порушення позивачем п. 3.5 гл. 3, п. 5.1 гл. 5 Положення про ведення касових операцій у національні валюті України, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме, перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на суму 341862,14 грн. (т. 1 а.с. 54). Фактичною підставою для висновків податкового органу щодо перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства слугували встановлені в ході перевірки обставини, що у прийнятих до каси підприємства видаткових касових ордерів від 31.10.2011 р. не підтверджений підписом одержувача готівки в сумі 135000,00 грн. (залишок готівки на кінець дня складає 16103,80 грн.), видатковий касовий ордер від 24.10.2011 р. не підтверджений підписом одержувача готівки у сумі 138000,00 грн. (залишок готівки на кінець дня складає 7165,08 грн.), видатковий касовий ордер від 11.10.2011 р. не підтверджений підписом одержувача готівки у сумі 17000,00 грн. (залишок готівки на кінець дня складає 2433,26 грн.). На думку податкового органу, оскільки в зазначених видаткових касових ордерах відсутні підписи осіб, які безпосередньо отримали готівку, а також на момент перевірки були відсутні документи, які підтверджують факт здавання виручки до банку, вказані обставини свідчать про перевищення ліміту готівки в касі підприємства, який на 2011 рік складає суму 42280,00 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про Національний банк України" від 20 травня 1999 року № 679-XIV до повноважень Національного банку України серед інших належить визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій.

Із змісту преамбули Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320 (далі - Положення № 637), вбачається, що цей нормативно-правовий акт визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Визначення касових операцій міститься у п. 1.2 Положення № 637, згідно якого "касові операції" - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

В силу положень п. 3.1 цього Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. При цьому виходячи з потреби прискорення обігу готівкових коштів і своєчасного їх надходження до кас банків для підприємств, що здійснюють операції з готівкою в національній валюті, установлюються ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) відповідно до вимог глави 5 цього Положення (п. 2.7 Положення № 637).

Також, пунктом 1.2 Положення № 637, визначено, що "ліміт залишку готівки в касі" (далі - ліміт каси) - граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час.

У відповідності до п. 2.8 Положення № 637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до п. 3.5 гл. 3 згаданого Положення, у разі видачі фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковими касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує найменування і номер, ким і коли виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми, використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача

Пунктом 3.7 Положення № 637 встановлено, що приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.

Документом, що свідчить про здавання виручки до банку, є відповідна квитанція до прибуткового документа банку на внесення готівки, засвідчена підписами відповідальних осіб банку та відбитком печатки (штампа) банку.

Відповідно абз. 5 п. 3.10 зазначеного Положення у касових ордерах, які оформляються на загальну суму проведених підприємством касових операцій (видача готівки за видатковими відомостями, спеціальними платіжними засобами, здавання готівки до банку, отримання готівки з банку за чеком та оприбуткування її в касі тощо), реквізит "Одержав" або "Прийнято від" не заповнюється.

З аналізу викладеної норми вбачається, що вона є спеціальною по відношенню до норми, викладеної в п. 3.5 цього Положення, оскільки передбачає, зокрема операцію здавання готівки до банку, яка, в свою чергу, також документально оформлюється згідно вимог цього ж Положення.

Також слід зазначити, що згідно п. 3.11 Положення № 637 прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями. Видаткові касові ордери, що оформлені на підставі видаткових відомостей, реєструються в такому журналі після здійснення виплат, зазначених у видатковій відомості.

В силу п. 5.10 Положення готівкові кошти не вважаються понадлімітними в день їх надходження, якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були використані підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного робочого дня на потреби, які пов'язані з діяльністю підприємства.

Зміст наведених положень у їх системному зв'язку свідчить, що при оцінці питання дотримання підприємством порядку ведення касових операцій визначальне значення має встановлення факту видачі або отримання (повернення) готівкових коштів, а не тільки правильність складання відповідних звітних документів.

Згідно матеріалів справи, грошові кошти отримані головним бухгалтером підприємства ОСОБА_3 по видатковим касовим ордерам від 31.10.2011 р., від 24.10.2011 р., від11.10.2011 р. для здачі в АТ "Райффайзен Банк аваль" були в той же день здані в банк, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями банку (т. 1 а.с. 126-128).

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено факт здавання грошових коштів, виданих з каси підприємства головному бухгалтеру ОСОБА_3 до банківської установи у день оформлення видаткових касових ордерів, суд вважає, що відсутність на видаткових ордерах від 31.10.2011 р., від 24.10.2011 р., від11.10.2011 р. підпису особи, що безпосередньо отримала грошові кошти не свідчить про перевищення ліміту готівки в касі підприємства. Крім того, відповідачем не доведено факту видачі коштів без належного видаткового документу, оскільки наявні в матеріалах справи копії видаткових касових ордерів містять усі необхідні реквізити, в т.ч. і підписи головного бухгалтера підприємства, яка безпосередньо і здійснювала здавання до банку готівкових коштів.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що аналогічної практики додержується і Вищій адміністративний суд України, зазначивши про це в Ухвалі від 20.05.2010 р. по справ № К-6121/07.

Таким чином, висновки податкового органу щодо порушень позивачем п. 3.5 гл. 3, п. 5.1 гл. 5 Положення про ведення касових операцій у національні валюті України, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме, перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на суму 341862,14 грн. за які передбачено відповідальність на підставі ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 р. № 436 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", є безпідставними, а податкове повідомлення - рішення від 29.04.2014 р. № про стягнення суми штрафних санкцій у розмірі 683724,00 грн., підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко

і