Справа № 2-а-4763/11
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2011-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу: 01.07.2011
Справа № 2-а-4763/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М у К Р А Ї Н И

01.07.2011 м.Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду Хмельницької області в складі: головуючого судді м.Запоріжжя ОСОБА_1 розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя про визнання незаконною відмови у проведенні перерахунку і виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязання провести перерахунок і виплату вказаної компенсації,

встановив :

Позивачка 20 квітня 2011 року звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя (далі УПФ) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови їй в перерахунку та виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст. 52 Закону України від 28 лютого 1991 року „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з дня виникнення в неї права на таку компенсацію в межах строку позовної давності. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 13.06.2001 року помер її чоловік ОСОБА_3, який був інвалідом першої групи внаслідок Чорнобильській катастрофи. 28.02.2011 року вона подала до відповідача заяву про перерахунок і виплату їй щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки розмір призначеної і виплачуваної їй компенсації не відповідає розміру, установленому ст.52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, УПФ відмовило їй привести його у відповідність з вказаним Законом. З цих підстав позивачка просить зобов'язати відповідача у межах строку позовної давності здійснити їй перерахунок та виплату щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з дня виникнення в неї права на таку компенсацію відповідно до ст.52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом та з врахуванням виплачених сум, зобовязати відповідача виплатити суму компенсації у розмірі 1345,70 грн. та виплачувати компенсацію виходячи у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність довічно.

Справа розглядається судом в скороченому провадженні відповідно до вимог ст.183-2 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати годувальника та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя ,створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них ,соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як безспірно встановлено судом, позивачка з 06.06.2008 р. отримує щомісячну компенсацію сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Право позивачки на одержання компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, тому на підставі ч.3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягає.

Відповідно ст.52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції після 22.05.2008 року), якою визначено підстави, умови та розмір призначення вказаної компенсації, щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

За таких обставин суд приходить до переконання , що позивачка має право на призначення і виплату їй щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивачки є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України ,міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру вказаної компенсації позивачу, застосуванню підлягає ст. 52 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (у редакції після 22.05.2008 року), а не п.5 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.Зі ст.52 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи випливає ,що під час визначення розміру компенсації в разі втрати годувальника за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що положення ч.3 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з якої випливає ,що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно до визначення розмірів пенсій , призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання компенсації в разі втрати годувальника, як це встановлено ст. 52 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання суду свідчить про те, що підставою для перерахунку вказаної компенсації є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб ,які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Качко проти України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку , що Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, як субєкт владних повноважень, відмовляючи позивачці в перерахунку та виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст. 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з дня виникнення в неї права на таку компенсацію, діяло не на підставах, що передбачені Конституцією і чинними законами України, тобто неправомірно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.99 КАС України строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений у шість місяців, а таму, нарахування недоплаченої позивачці компенсації повинно здійснюватись у межах даного строку, тобто за шість місяців.

Стосовно вимог позивачки щодо зобовязання відповідача виплатити суму компенсації у розмірі 1345 грн.70 коп. та виплачувати довічно компенсацію у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,то вони не підлягають задоволенню, оскільки функції визначення розміру компенсації покладені на відповідача, крім того, згідно з нормами КАС України відновленню підлягають порушені права, тому суд не вправі вирішувати заздалегідь питання щодо порушеного права в майбутньому.

Відповідно до ст. 256 КАС України слід допустити негайне виконання постанови суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 46,152 Конституції України, ст.ст. 52, 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ч.1ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. ст.9, 11, 71,72, 158-163,256 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя про визнання незаконною відмови у проведенні перерахунку і виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобовязання провести перерахунок і виплату вказаної компенсації., - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст. 52 Закону України від 28 лютого 1991 року „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з 20.10.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя здійснити такий перерахунок та виплату щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_2 починаючи з 20.10.2010 року відповідно до ст.52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом та з врахуванням виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 3 гривні 40 копійок.

Звернути постанову суду до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя :

ОСОБА_1