Справа № 821/332/15-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/332/15-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Херсонській області (далі ГУ Держземагенства у Херсонській області). З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив визнати протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0810 га в садівничому товаристві «Докобудівник-2» та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а. с. 38).

В обґрунтування позову зазначалось, що розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 24 червня 2011 року № 416 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0810 га у садівничому товаристві «Докобудівник-2». Вказану технічну документацію було виготовлено за замовленням позивача, 26 серпня 2011 року отримано позитивний висновок управління містобудування та землекористування департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради за № 01-36-758. У 2011 році позивач звернувся з клопотанням до Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру для подальшого оформлення документів та присвоєння кадастрового номеру. 25 листопада 2014 року актом прийому-передачі документації за № 64 вказану технічну документацію ДП Центр ДЗК передано до Управління Держземагенства у м. Херсоні Херсонської області. 24 грудня 2014 року відповідачем прийнято рішення щодо відмови у задоволенні клопотання позивача. На думку позивача, вказана відмова є протиправною.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ГУ Держземагенства у Херсонській області щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 0,0810 га в садівничому товаристві «Докобудівник-2». Зобов'язано відповідача повторно розглянути названу заяву ОСОБА_1.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, заступник начальника ГУ Держземагенства у Херсонській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме ст. 61 Земельного кодексу України. Так, судом не прийнято до уваги, що вказана земельна ділянка розташована на Великому Потьомкінському острові, а Земельним кодексом України визначені обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, у тому числі заборона ведення садівництва та городництва. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації від 24 червня 2011 року за № 416 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0810 га у садівничому товаристві «Докобудівник-2», яку було виготовлено за замовленням позивача, а 26 серпня 2011 року отримано позитивний висновок управління містобудування та землекористування департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради за № 01-36-758.

У 2011 році позивач звернувся з клопотанням до Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру для подальшого оформлення документів та присвоєння кадастрового номеру.

25 листопада 2014 року актом прийому-передачі документації за № 64 вказану технічну документацію ДП Центр ДЗК передано до Управління Держземагенства у м. Херсоні Херсонської області.

Листом від 24 грудня 2014 року ГУ Держземагенства у Херсонській області повідомило позивача про відмову у задоволенні клопотання стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0810 га в садівничому товаристві «Докобудівник-2» на Великому Потьомкінському острові на території Херсонської міської ради, оскільки це суперечить ст. 61 Земельного кодексу України.

Обставини справи сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для ведення садівництва, а тому може бути передана у власність позивача. Крім того, за висновками окружного адміністративного суду, відповідачем не надано суду доказів існування проектів землеустрою щодо встановлення на острові Великий Потьомкінський прибережної захисної смуги.

Проте, з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача погодитись не можна.

Так, згідно ст. ст. 19 та 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

На підставі ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України, чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у частині 1 статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України та ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності, взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Частиною 4 названої статті Кодексу встановлено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.

Таким чином, за змістом наведених норм права, землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60 - 62 ЗК України та статтями 1, 88 - 90 ВК України.

Так, згідно ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно із пунктом 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України, та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року за № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто, сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам статей 59, 83, 84 ЗК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-52цс15.

Як встановлено матеріалами справи, спірна земельна ділянка знаходиться в 100 метровій прибережній захисній смузі р. Дніпро (а. с. 7), а тому на підставі наведених вище положень ч. 2 ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України не може передаватись у власність для ведення садівництва та городництва, що виключає можливість задоволення вимог позивача.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУ Держземагенства у Херсонській області щодо відмови у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки площею 0,0810 га в садівничому товаристві «Докобудівник-2» та зобов'язання відповідача повторно розглянути названу заяву ОСОБА_1 не є обґрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагенства у Херсонській області задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко