Справа № 2а-10843/12/1370
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Справа № 876/4091/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Курильця А.Р.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_1.» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року в справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_1.» до Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2012 року фермерське господарство «ОСОБА_1.» (далі - ФГ) звернулося до суду з позовом до Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - РВ ГУМВС) в якому просило: визнати за ФГ та головою ФГ ОСОБА_1 право володіти, користуватися та розпоряджатися рибою, яка знаходиться в ставку у с.Поториця Сокальського району, який знаходиться у користуванні позивача з 2000 року; визнати право ФГ та голови ФГ ОСОБА_1 право на отримання від РВ ГУМВС обґрунтованої відповіді на звернення; встановити наявність чи відсутність повноваження працівників відповідача; визнати протиправним перебування працівників РВ ГУМВС на території ФГ та проведення ними затримання громадянина ОСОБА_2 без відома та повідомлення представника ФГ, а також вилучення ними у такого риби, що належить позивачу; зобов'язати відповідача повернути ФГ вилучену 26.05.2012 рибу та надати обґрунтовану відповідь на звернення від 03.07.2012 у встановлений строк; вказати у рішенні суду, чи працівники відповідача на території ФГ та при наданні відповіді на звернення діяли на підставі вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно було затримано ОСОБА_2, який за його усною згодою як користувача ставка, проводив вилов риби у такому. Більше того, працівниками відповідача при цьому не було повідомлено позивача як користувача про такі дії, а також не надано на його звернення від 28.05.2012 та 03.07.2012 належної та обґрунтованої відповіді. Вважає, що такі дії відповідача порушують його право як власника ставка на право володіння, користування та розпорядження рибою, яка у ньому знаходиться.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року в справі №2а-10843/12/1370 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання за ФГ та головою ФГ ОСОБА_1 права володіти, користуватися та розпоряджатися рибою, яка знаходиться в ставку у с.Поториця Сокальського району, який знаходиться у користуванні позивача з 2000 року, визнання права ФГ та голови ФГ ОСОБА_1 права на отримання від РВ ГУМВС обґрунтованої відповіді на звернення, визнання протиправним перебування працівників РВ ГУМВС на території ФГ та проведення ними затримання громадянина ОСОБА_2 без відома та повідомлення представника ФГ, а також вилучення ними у такого риби, що належить позивачу, зобов'язання відповідача повернути ФГ вилучену 26.05.2012 рибу - закрито.

Вказана ухвала суду у встановленому порядку оскаржена не була та набрала законної сили.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року у задоволенні решти заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ФГ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою позов задовольнити. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені в позовній заяві, а також зазначає, що такі безпідставно не взяті до уваги судом першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач надав обґрунтовану відповідь на звернення позивача, а визнання за ним права є необґрунтованим в силу того, що таке за ним визнається законом.

Такі висновки суду першої інстанції лише частково відповідають фактичним обставинам справи та прийняті із порушенням норм матеріального права з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 28.05.2012 позивач звернувся до РВ ГУМВС із зверненням (далі - Звернення-1), в якому просив повідомити його:

чи дійсно працівники відповідача на території ФГ затримали ОСОБА_2;

на підставі яких норм чинного законодавства працівники РВ ГУМВС знаходились на території ФГ без відома представника такого;

на якій підставі у громадянина ОСОБА_2 було вилучено лодку, сітки, насос та риба, яка являється власністю ФГ;

по якій причині про проведення на території ФГ затримання працівниками РВ ГУМВС не було повідомлено представника ФГ.

30.05.2012 відповідач надав відповідь на Звернення-1 за №3558 (а.с.10), в якій повідомив, що 26.05.2012 на території ставка в с.Поториця Сокальського району працівники міліції РВ ГУМВС громадянина ОСОБА_2 не затримували і не вилучали в нього лодку, сітки, насос та рибу.

03.07.2012 позивач повторно звернувся до РВ ГУМВС із зверненням (далі - Звернення-2), в якому фактично просив надати аналогічну інформацію, що і у Зверненні-1 (а.с.11).

09.07.2012 відповідач на ім'я ОСОБА_1 надав відповідь №4662 на Звернення-2, в якому вказав, що до слідчого РВ ГУМВС зателефонував громадянин ОСОБА_3, який повідомив про те, що невідома особа сітками здійснює вилов риби на водоймі поблизу с.Поториця Сокальського району. Згідно даного повідомлення на місце події було здійснено виїзд членів слідчо-оперативної групи, які і виявили там громадянина ОСОБА_2, який виловлював рибу сітками на водоймі. Знаряддя незаконного вилову риби були вилучені у ОСОБА_2, так як жодних дозвільних документів на вилов риби ним представлено не було. Факт незаконного вилову риби у нерестовій період було зареєстровано в ЖРЗПЗ від 26.05.2012 №889 (а.с.12).

Не погодившись із такими відповідями РВ ГУМВС, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до ч.2 ст.34 Основного Закону кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону №2939-VI).

Частиною 1 ст.1 цього ж Закону визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1 та 2 ст.19 даного Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 Закону №2939-VI).

Частиною 1 ст.22 Закону №2939-VІ передбачено випадки відмови в задоволенні запиту на інформацію. Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч.2 ст.22 останнього Закону).

Аналіз наведених норм матеріального права, дають підстави для висновку про те, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами, з якими запитувач має право звернутися до розпорядника інформації, а останній, в свою чергу, має надати відповідь не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Із звернень ФГ вбачається, що такі зводяться до повідомлення особи про події, що відбувались на території ставка в с.Поториця Сокальського району 26.05.2012 в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством. Вказана інформація знаходиться у володінні РВ ГУМВС, оскільки саме вони були безпосередніми учасниками вказаних подій, про які просить надати інформацію заявник.

Згідно ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

В свою чергу пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Аналіз вказаних норм, дає підстави вважати, що звернення ФГ не є зверненнями в розумінні Закону України «Про звернення громадян», оскільки жодних порад, рекомендацій чи пропозицій, прохань у сприянні реалізації прав та інтересів та вимог, щодо їх захисту та поновлення позивач не висловлював, а лише просив надати інформацію, яка знаходиться у володінні РВ ГУМВС щодо подій, які мали місце на території ставка, що належить ФГ.

Виходячи із вищенаведеного, слід дійти висновку, що Звернення позивача подані у порядку Закону №2939-VІ у зв'язку із чим відповідь на такі повинна була бути надана із врахуванням вимог вказаного Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме відповідей РВ ГУМВС на звернення позивача, такі фактично не були надані по суті запитуваної інформації, оскільки на Звернення-1 відповідачем повідомлено завідомо невірну інформацію щодо не вилучення працівниками РВ ГУМВС лодки, сітки, насосу та риби, а також не було надано жодної відповіді на інші поставлені позивачем запитання (окрім відсутності факту затримання ОСОБА_2.). У Зверненні-2, відповідачем не було вказано інформації щодо причин неповідомлення представника ФГ про проведення затримання, а також на підставі яких норм чинного законодавства працівники відповідача знаходились на території ФГ.

Слід зазначити, що правомірність дій відповідача та його працівників щодо вчинення вищевказаних дій по проведенню виїзду на місце події не є предметом розгляду вказаної справи (враховуючи ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року, а.с.55-58 ), а відтак суд не вправі надавати аналіз достовірності наданої інформації в цій частині, оскільки перевірка такої в межах розглядуваної справи не являється можливою.

Відтак, враховуючи, що факт ненадання належної та обґрунтованої відповіді позивачу РВ ГУМВС є беззаперечним, оскільки чітко прослідковується під час аналізу наданих ним відповідей, такий при їх наданні діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Суд першої інстанції безпідставно, спираючись на повідомлені представниками відповідача доводи, вважав, що позивачу була надана повна інформація на його запити, оскільки обставини за яких діяли працівники РВ ГУМВС не можуть бути підставою для надання ФГ неналежної та необґрунтованої відповіді на його інформаційний запит.

Більше того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем грубо порушено право ФГ на інформацію, оскільки на Звернення-1 таким було надано інформацію, яка не відповідала дійсності, що є підставою для визнання дій відповідача в цій частині протиправними.

Щодо позовних вимог про визнання права ФГ, голови ФГ та представником ФГ ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої інформації, то такі задоволенню не підлягають, оскільки таке право гарантовано Законами України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян», а тому визнання його судом не є необхідним. Більше того, визнання права за особою з огляду на положення ст.ст.2, 105, 162 КАС України не є належним способом захисту її прав.

В частині позовних вимог про встановлення наявності чи відсутності повноважень, суд апеляційної інстанції зазначає, що повноваження РВ ГУМВС та його працівників встановлюються відповідними законами, а оцінка таких при вчиненні ними оперативних дій під час реагування на повідомлення про злочин не входить до компетенції адміністративного суду, оскільки повинна надаватись в межах відповідної справи порушеної за результатами відповідної перевірки (якщо така була порушена).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ФГ щодо визнання протиправними дій РВ ГУМВС щодо надання ФГ неналежної та необґрунтованої відповіді на Звернення-1 та Звернення-2, а також в частині зобов'язання відповідача надати належну та обґрунтовану відповідь на Звернення-2 (згідно заявлених позовних вимог) у встановлені строки.

Підсумовуючи, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_1.» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позову.

Визнати протиправними дії Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо надання фермерському господарству «ОСОБА_1.» неналежної та необґрунтованої відповіді на звернення від 28 травня 2012 року та від 03 липня 2012 року.

Зобов'язати Сокальський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення фермерського господарства «ОСОБА_1.» від 03 липня 2012 року у встановлені строки.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя А.Р. Курилець