Справа № 17362/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2010 р.справа № 2а-262/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання неправомірними дій, спонукання до вчинення певних дій, стягнення недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради, в якому просила суд визнати неправомірною відмову відповідача у перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до рівня прожиткового мінімуму, зобовязати відповідача здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до рівня прожиткового мінімуму за період з 16 листопада 2007 року по 31 грудня 2008 року, стягнути з відповідача 5463,25грн. невиплачену в повному розмірі допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 16 листопада 2007 року по 31 грудня 2008 року та судові витрати: судовий збір 54,65грн., витрати на правову допомогу адвокати в розмірі 600грн. Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилалася на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки, на її думку, річний строк вона не пропустила, оскільки дізналась про порушене право у листопаді 2008 року , отримавши довідку відповідача, а тому суд необґрунтовано застосував положення ст.ст.99, ч.1 ст.100 КАС України., та неправомірно виплачував їй допомогу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2007 року, яка суперечить положенням діючого законодавства.

Заперечень на апеляційну скаргу відповідач суду не надавав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), у зв'язку з чим з 16 листопада 2007 року знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(а.с.11). Тому посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково застосував положення ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.11).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до кінця поточного року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою без поважних причин пропущено річний строк, передбачений ст.ст.99 КАС України.

Відповідно до матеріалів справи позивачка звернулась до суду 22.01.2009 року. Про будь-які поважні причини пропуску строку звернення до суду позивачка не зазначала.

Відповідач наполягав на застосуванні положень ч.1 ст.100 КАС України.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона дізналася про порушення її прав стосовно належних їй виплат лише у листопаді 2008 року з отриманої довідки про розміри виплаченої допомоги, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки позивачка щомісячно, починаючи з листопада 2007 року, отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та знала про розміри виплачених їй сум. Будь-яких інших причин, що перешкоджали б їй своєчасно звернутись до суду, ОСОБА_1 не зазначала.

Відносно вимог позивачки задовольнити її позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки нібито недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, то в даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості з цього приводу, оскільки вказана допомога в даному разі була нарахована та сплачена в порядку та у розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якого мінімальний розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2008 року, повинен складати не менше 130 грн., а позивачці було сплачено у січні-жовтні 2008 року 144,10 грн. Положення даного Закону в цій частині неконституційними не визнавалися та діяли у часі в січні 2008 року. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205,206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 28 липня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_3