Справа № 6672/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2010 р. справа № 2а-347/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради

на постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради про поновлення строку звернення до суду, визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги на оздоровлення і щорічної разової допомоги до дня 5-го Травня, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради, в якому просив визнати протиправними дії відповідача стосовно відмови №2762 від 11.08.2009р. на його заяву, виплатити одноразову допомогу на оздоровлення за 2007,2008,2009 роки у розмірі, передбаченому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і щорічну разову допомогу до 5-го травня за 2007,2008,2009 роки у розмірі, передбаченому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2007,2008,2009 роки у розмірі 5850грн. і щорічну разову допомогу до 5-го травня за 2007,2008,2009 роки у розмірі - 9015,42грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він приймав участь у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, в результаті чого йому надано статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, третьої групи інвалідності, у звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, а тому, відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було виплачено на користь позивача в 2007-2009 році меншу суму компенсації на оздоровлення без врахування встановленого на території України розміру мінімальної заробітної плати. Також посилався на те, що він є ветераном війни, інвалідом третьої групи, а отже, відповідно до вимог ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано поважною причину пропуску строку звернення до суду ОСОБА_2 з вимогами до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради стосовно відмови у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та поновлено позивачу пропущений строк з 10 червня 2008 року. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради стосовно відмови ОСОБА_2 у виплаті одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 і 2009 роки, передбаченої ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, згідно ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, що станом на день її виплати позивачу 10.06.2008р. складала 525грн., з урахуванням виплати проведеної позивачу, а також за 2009 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, що станом на день її виплати позивачу 21.01.2009р. складала 605грн., з урахуванням виплати, проведеної позивачу, що становить загальний розмір 4340грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради подало апеляційну скаргу на неї, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду у частині задоволених вимог скасувати та прийняти нову. В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що судом першої інстанції не враховані та недостатньо досліджені норми процесуального та матеріального права при розгляді справи. Крім того апелянт зазначив, що Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради є неналежним відповідачем у справі, оскільки виплати компенсації та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центром по нарахуванню і виплаті допомог та здійснення контролю за правильністю призначенням та виплати пенсій і цільових грошових допомог на підставі нарахувань, які здійснюються управлінням праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав. Крім того, позивачем постанова суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалась.

Відповідно до частини першої статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, як передбачено даною статтею, суд апеляційної інстанції може вийти лише за межі доводів апеляційної скарги, але не за межі самої апеляційної скарги, що не є тотожними поняттями.

Таким чином, судом апеляційної інстанції переглядається постанова суду лише в частині задоволених позовних вимог. Що ж стосується відмовлених позовних вимог, то у звязку з неоскарженням постанови суду в цій частині жодною із сторін, відповідно до діючого законодавства, постанова суду першої інстанції у цій частині не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та є інвалідом третьої групи, що підтверджується копіями посвідченням серії А № 447314 від 10 жовтня 1997 року, посвідченням серії Є №037575 від 04 липня 2006 року та копією довідки МСЕК № 528051 (а.с.11,12).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та є інвалідом третьої групи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не у розмірі щорічної допомоги, виплаченого відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р, Закону України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 , Закону України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення у визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідам третьої групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. А зі змісту Закону України "Про державний бюджети на 2005 рік" вбачається, що для реалізації положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачалося обмеження щодо застосування встановлених законом розмірів заробітної плати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою України дія ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом 2001-2005 років не призупинялись.

Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, застосуванню підлягають норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями, а не положення постанов Кабінету Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р та від 26.07.1996 р. за № 836.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2008 рік, виходив з тих обставин, що відмова позивачу у виплаті заборгованості по компенсації на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вказаний період не відповідає наведеному Закону та являється протиправною, тому виходячи із засад пріоритетності Законів над урядовими нормативними актами при вирішенні спору застосовуються норми Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідач нарахував спірну суму за 2008 р. позивачу у червні 2008 року у відповідності до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р., що підтверджується довідкою про виплати на оздоровлення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 28 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції - визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому дія ст. 48 Закону відновлена.

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на час звернення позивача з вимогою до відповідача про виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення та на час постановлення судом першої інстанції рішення по даній справі - були чинними, то за висновками колегії суддів при розрахунку позивачу суми щорічної допомоги на оздоровлення необхідно керуватися положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , а не положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Отже, на час виплати спірної суми за 2008 рік, суб'єкт владних повноважень при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення у червні 2008 р. неправомірно застосовував положення діючого Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", оскільки дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України №498-V була відновлена рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції правильно визнав дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" неправомірними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради здійснити нарахування ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення, у відповідності до ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008 рік та здійснити виплату.

Відносно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 виплат на оздоровлення за 2009 рік колегія суддів зазначає наступне.

У 2009 році змін та доповнень до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не вносилось та не приймалося. Тому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в редакції, яка була до внесення відповідних змін Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", та передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі кратному мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розмір соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, будь-яких постанов Кабінетом Міністрів України з цього приводу у 2009 році не виносилось, рішень Конституційним Судом України не приймалось.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку допомоги на оздоровлення, яка передбачена статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, визначений законами про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

Таким чином, відповідач повинен був діяти у відповідності до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і у 2009 році сплатити позивачу належну до виплати щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у відповідності до ст. 48 зазначеного Закону, а не в розмірах, передбачених Постановою КМУ від 12 липня 2005 року №562.

Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги на оздоровлення в 2009 році, а саме станом на 21.01.2009р. у відповідності до ст. 55 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 № 835-VI складав 605 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на щорічну одноразову виплату на оздоровлення за 2009 рік.

Частиною 5 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту громадян.

Крім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 "Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що виплата таких компенсацій та допомог провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (п. 4 Порядку). Таким чином, доводи апелянта щодо неналежного відповідача є безпідставними

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем постанова суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржена, а доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради не спростовують висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205. ст.206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ОСОБА_1 ради залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_3