Справа № 823/1124/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року справа № 823/1124/15

10 год. 49 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання Педані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, представника відповідача Долотія В.С. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі-позивач) з адміністративним позовом до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі-відповідач), в якому просить визнати відмову щодо зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 протиправною та незаконною, зобов'язати зняти арешт, накладений постановою про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у власності позивача перебуває квартира АДРЕСА_1. Згідно постанови Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції б/н від 26.02.2010 на дане майно позивача накладено арешт. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки під час винесення даної постанови про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 мало місце порушення процедури накладення арешту на майно, в результаті чого накладено арешт на майно не боржника, а іншої особи, тобто позивача. Дане майно знаходиться у власності позивача, жодних боргів і виконавчих проваджень щодо позивача не має.

В зв'язку з чим, 06.05.2015 позивач звернулася до відповідача з вимогою зняти незаконно накладений арешт на її майно згідно постанови від 26.02.2010.

Листом відповідача № 16919 від 07.05.2015 позивача повідомлено про неможливість зняття арешту та запропоновано позивачу звернутись до суду для вирішення вказаного питання.

Не погоджуючись з даною відмовою, позивач просить визнати її протиправною та зобов'язати відповідача зняти арешт, накладений згідно постанови № б/н від 26.02.2010.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених вище та додаткових поясненнях по справі.

В письмових запереченнях та в судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував в частині визнання відмови у знятті арешту протиправною. Мотивуючи це тим, що здійснити перевірку та встановити порушення порядку накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 неможливо, оскільки знищено вищевказані виконавчі проваджень в зв'язку з перебігом терміну зберігання, про що свідчить акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 14.01.2014.

Проти зобов'язання зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу, представник відповідача не заперечував.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 19.07.2005 року ОСОБА_1, відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 6), придбала у власність однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 (характеристики квартири: загальна площа 28.6 кв.м., житлова площа: 16.3 кв.м., кількість кімнат: одна, поверх 7). Даний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Вінніченко Ж. В. та зареєстровано в реєстрі за № 5195.

В травні 2015 року маючи намір продати квартиру, позивач знайшла покупця та звернулася до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу належної їй квартири. Але нотаріус відмовив в посвідченні договору, мотивуючи це тим, що квартира знаходиться під арештом, накладеним 18.03.2010 реєстратором Черкаської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністрерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 виданої Придніпровським відділом Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.

Для підтвердження даних відомостей позивач звернулася до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області із заявою про надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у формі інформаційної довідки.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 06.05.2015 року право власності на квартиру загальною житловою площею 28,6 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем, проте згідно відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на дану квартиру накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 та вказано, що власником (об'єкт обтяження не визанчено) є ОСОБА_4.

В зв'язку з чим, 06.05.2015 позивач звернулася до відповідача з вимогою зняти незаконно накладений арешт на майно позивача згідно постанови від 26.02.2010.

Листом відповідача № 16919 від 07.05.2015 позивача повідомлено про неможливість зняття арешту та запропоновано позивачу відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» звернутись до суду для вирішення вказаного питання.

Позивач вважає, що дана відмова відповідача є протиправною та незаконною, а тому просить суд її скасувати, а також просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт, накладений згідно постанови № б/н від 26.02.2010.

Вирішуючи даний спір стосовно заявленої вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України від 28 червня 1996 року № 254к/-96-ВР (далі за текстом - Конституція України) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі за текстом - Закон № 606-XIV).

Згідно до частини 1 статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Частинами 1,2 статті 8 Закону № 606-XIV передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право винести постанову про накладення арешту на майно боржника відповідно до пункту 5 частини 3 статті 11 Закону № 606-XIV.

Пунктом 3 статті 49 Закону № 606-XIV про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2010 Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження № 17851763 з накладенням арешту на майно боржника за виконавчим листом № 2-944 виданого 15.12.2008 на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення заборгованості на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 11940341 грн 00 коп. з ОСОБА_4

Вищевказане виконавче провадження завершено13.05.2010 згідно пункту 10 частини 1 статті 37 Закону № 606-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та направлене за належністю до ВДВС Городищенського РУЮ в зв'язку з тим, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 18-20).

Крім того, представник відповідача зазначив, що вказане виконавче провадження направлене до Городищенського ВДВС, в зв'язку з відсутністю майна боржника ОСОБА_4 на території Придніпровського району м. Черкаси, на яке можливо звернути стягнення.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 статті 60 Закону № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Станом на час звернення позивача, відповідач не мав змоги здійснити перевірку та встановити порушення порядку накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 неможливо у зв'язку із знищенням вищевказаних виконавчих проваджень.

З вище викладеного слідує, що відмова відповідача від 07.05.2015 у знятті арешту з нерухомого майна є правомірною, а відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 606-XIV.

Вимога позивача про зобов'язання Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010, підлягає до задоволення з наступних підстав.

Для встановлення всіх обставин справи судом зроблено запит до Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, щодо надання суду відомостей про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На даний запит суду надійшли інформаційні довідки з:

- Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої даний об'єкт нерухомого майна на праві власності належить ОСОБА_1, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу № 5195 від 19.07.2005 посвідчений приватним нотаріусом Вінніченко Ж.В. (а.с. 28-29);

- Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна. Відповідно до параметрів запиту пошуку в Державному реєстрі речових прав записів про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відомості відсутні (а.с. 30);

- Державного реєстру іпотеки, згідно якого відсутні відомості, що даний об'єкт нерухомого майна перебуває у Державному реєстрі іпотеки (а.с. 32).

Окрім того, в матеріалах справи міститься технічний паспорт від 20.11.2001 на квартиру 130, будинок 69 у місті Черкаси, відповідно до якого позивач є власником квартири.

Отже з вище вказаного слідує, що позивач є власником квартири.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі за текстом - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд вказує, що відповідно до статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно частин 3 та 4 ст. 63 Закону № 606-XIV у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Отже, на думку суду, законом визначеного такий захід примусового виконання - як арешт майна, орган виконавчої служби має право застосовувати лише відносно майна, яке належить боржнику.

Відповідно до довідки від 12.05.2015 № 17244 у Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 станом на 12.05.2015.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача не надав доказів на правомірність винесення свого рішення щодо винесення постанови про арешт квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено судом, арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка перебувала та перебуває у власності позивача, накладений неправомірно, оскільки а ні боргів, а ні виконавчих проваджень, щодо позивача не існує, а тому такий арешт має бути знятим.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що для повного захисту прав та свобод позивача суд виходить за межі позовних вимог, а тому суд визнає причини пропущення строку на оскарження рішення поважними, оскільки про його наявність позивач дізналась лише в травні 2015 року, визнає протиправною та скасовує постанову Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 року, згідно з якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, а також зобов'язує Придніпровський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зняти арешт з вказаної квартири, накладений вищевказаною постановою.

Частиною 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У судовому засіданні позивач відмовився від позовної вимоги, щодо стягнення судових витрат з відповідача на її користь.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про протиправність постанови про накладення арешту на майно б/н від 26.02.2010 року та необхідність зобов'язання відповідача зняти арешт майна боржника накладений постановою б/н від 26.02.2010 року, а тому позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 160, 162, 163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 року, згідно з якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати Придніпровський відділ Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою про арешт майна боржника б/н від 26.02.2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текс рішення складено у повному обсязі 05.06.2015