Справа № 28519/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2010 р. справа № 2а-355/09/1107

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Стежко В.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області

на постанову Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2009 року у справі № 2а-355/08/1107 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради, в якому просив визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради з невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за період 2000-2008 роки незаконними, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради нарахувати та сплатити на його користь грошову щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 9285 грн. заборгованість за період 2000-2008 роки. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом третьої групу звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, а тому, відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991 року №796-ХІІ, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було виплачено на користь позивача в 2000-2008 році меншу суму компенсації на оздоровлення без врахування встановленого на території України розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог та просив також відмовити у задоволенні вимог з підстав пропуску строку звернення до суду, наполягав на застосуванні вимог ч.1 ст..100 КАС України ( а.с.18 )

Постановою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Знамянського міськвиконкому Кіровоградської області в частині виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за період 2000-2005, 2007 та 2008 років в зменшеному розмірі, ніж передбаченому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправними. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Знамянського міськвиконкому Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період 2000-2005, 2007 та 2008 років, з урахуванням проведених виплат за цей період в сумі 8379 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх вимог, посилалося на те, що судом першої інстанції не враховані та недостатньо досліджені норми процесуального та матеріального права при розгляді справи. Крім того апелянт зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду за 2000-2005, 2007-2008 роки, при цьому суд першої інстанції необґрунтовано не застосував норми ст.ст.99,100 КАС України, хоча у своїх запереченнях Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради наполягало на відмові в задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та є інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням серії Б № 320362 від 27 січня 2003 року та копією посвідчення серії А №006467 (а.с.8,9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та є інвалідом третьої групи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не у розмірі щорічної допомоги, виплаченого відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р, Закону України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 , Закону України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення у визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідам третьої групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. А зі змісту Закону України "Про державний бюджети на 2005 рік" вбачається, що для реалізації положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачалося обмеження щодо застосування встановлених законом розмірів заробітної плати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою України дія ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом 2001-2005 років не призупинялись.

Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, застосуванню підлягають норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями, а не положення постанов Кабінету Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р та від 26.07.1996 р. за № 836.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сум щорічної допомоги на оздоровлення недоотриманих ним за 2000-2005 роки, суд першої інстанції не прийняв до уваги дату звернення позивача до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради та наполягання відповідача на застосуванні положень ч.1 ст..100 КАС України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у своїх запереченнях на адміністративний позов наполягав на застосуванні у даній справі наслідків пропущення строку звернення ОСОБА_2 до суду з адміністративним позовом ( а.с.18).

Крім того, в адміністративному позові, поданому ОСОБА_1 12 червня 2009 року, позивач не зазначав про поважність причин пропуску строку, не посилався на них і в судовому засіданні.

Керуючись наведеними статтями КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України, а тому задоволенню не підлягають.

Судом обґрунтовано було відмовлено в стягненні з відповідача на користь позивача несплаченої суми на оздоровлення за 2006 рік, оскільки дію абзацу 5 частини 4 ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2006 рік, в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік».

Колегія суддів не погоджується висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача відносно виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, та зобовязання відповідача провести донарахування та виплату недоплачених сум допомоги за 2007 рік, оскільки вони не ґрунтуються на законодавчих нормах, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно матеріалів справи, відповідач виплатив спірну суму за 2007 р. позивачу у лютому 2007 року у відповідності до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. , що підтверджується довідкою про виплати на оздоровлення від 02 березня 2010 року №444.

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинена на 2007 рік. Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. N 6-рп/2007 зупинення дії ст.48 Закону України № 796-ХП, передбачене п.30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнане таким, що не відповідає Конституції України, тобто є неконституційним.

Отже, на час виплати допомоги позивачу (лютий 2007 р.) за 2007 р. дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2007 р." була зупинена.

Таким чином, на час виплати спірної суми за 2007 р. діяли два рівнозначні Закони, а саме: Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та того, що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, дії відповідача слід визнати правомірними, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за 2007 рік слід відмовити за їх безпідставністю. При цьому колегія суддів зазначає, що стосовно вимог за 2007 рік позивачем пропущено строк звернення до суду і вимоги відповідача щодо застосування положень ч.1 ст.100 КАС України також є обґрунтованими.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України 2007 рік", не приймаються судом апеляційної інстанції, вказане рішення було прийняте після виплати позивачу допомоги на оздоровлення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2008 рік, виходив з тих обставин, що відмова позивачу у виплаті заборгованості по компенсації на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вказаний період не відповідає наведеному Закону та являється протиправною, тому, виходячи із засад пріоритетності Законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні спору застосовуються норми Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідач виплатив спірну суму за 2008 р. позивачу 01 квітня 2008 року у відповідності до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. , що підтверджується довідкою про виплати на оздоровлення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 28 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції - визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому дія ст. 48 Закону відновлена лише з 22 травня 2008 року..

Отже, на час виплати спірної суми за 2008 р. діяли два рівнозначні Закони, а саме: Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Виходячи з пріоритетності дії Закону того, який прийнятий пізніше та що суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими Законами України, відповідач при нарахуванні позивачу допомоги на оздоровлення у січні 2008 р. повинен був застосовувати положення діючого на той період "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", оскільки дія ст.48 Закону № 796-ХІІ відповідно до Закону України №498-V була відновлена рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р.

Враховуючи вищенаведене дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", не можна визнати неправомірними, оскільки норми вказаних законів мають пріоритет над нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на час виплати вказаної допомоги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області здійснити нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення, у відповідності до ч.4 ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2008 рік та здійснити виплату.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим постанову суду необхідно скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202, ст.205. ст.207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Знамянської міської ради задовольнити.

Постанову Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Судді: В.А.Стежко

ОСОБА_3