Справа № 20843/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2010 р.справа № 2а-1719/10/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2010 року у справі №2а-1719/10/0870

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольгаз»

до Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2010 року відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз»звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін № 61 від 03.03.2010 року, прийнятого Державною інспекцією з контролю за цінами в Запорізькій області на підставі акта перевірки підприємства за період 01.01.2009 року по 31.12.2009 року № 000046 від 26.02.2010 року, якою встановлено необґрунтоване отримання виручки за рахунок передчасного введення нового, більш високого рівня ціни газу та застосування не передбачених законодавством націнок до тарифів, що регулюються.

Постановою суду позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача № 61 від 03 березня 2010 року. При цьому суд виходив з того, що під час визначення граничного рівня ціни природного газу для промислових споживачів, установ, організацій, що фінансуються з держаного та місцевого бюджетів, позивач керувався обовязковими для його виконання постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 56 та № 57 від 29.01.2009 року. Крім того, вказані постанови в наступному втратили чинність на підставі постанов НКРЕ № 194 та № 195 від 19.02.2009 року, якими було встановлено такий же граничний рівень ціни на газ 2020,25 гривень за 1000 куб.м. з 01.01.2009 року.

Суд першої інстанції також прийняв до уваги, що НКРЕ отримала повноваження щодо встановлення цін на природний газ для споживачів, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів, та промислових споживачів з 01.01.2009 року відповідно до постанови КМУ № 1548 від 25.12.1996 року та змінами, що внесені до неї постановами № 36 від 28.01.2009 року, № 92 від 04.02.2009 року.

Також, суд дійшов висновку, що рішення НКРЕ не підлягають державній реєстрації та є обовязковими для виконання субєктами діяльності на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів, тому формування ціни на природний газ для споживачів здійснено відповідно до законодавства.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій зазначив, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт посилається на Указ Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»та Постанову КМУ № 36 від 28.01.2009 року, яка набрала чинності згідно зі ст. 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», та вважає, що позивач безпідставно у період з 01.01.2009 року по 18.02.2009 року застосував ціну на природний газ на рівні 2020,25 грн, а також, з урахуванням цієї ціни, завищив у травні 2009 року розмір цільової надбавки, яка передбачена постановою КМУ від 27.12.2008 року № 1161 «Про внесення змін до пункту 1 Порядку внесення до спеціального фонду державного бюджету збору у вигляді цільової надбавки до тарифу на природний газ», якою внесені зміни до постанови КМУ від 11.06.2005 року № 442, - за січень 2009 року.

У відповідності з зазначеним, на думку апелянта, сума необґрунтовано отриманої виручки складається із завищення граничного рівня ціни природного газу (1 030 974,04 грн) та необґрунтованої виручки, що утворилась внаслідок завищення розміру цільової надбавки (115 647,76 грн).

Зазначає в апеляційній скарзі, що під час прийняття рішення та звернення до суду діяв в межах своєї компетенції, визначеної «Положенням про державну інспекцію з контролю за цінами», затвердженим постановою КМУ від 13.12.2000 року № 1819, відповідно до Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, яку затверджено наказом Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України 03.12.01 року № 298/519 (зареєстрованої в міністерстві юстиції України 18 грудня 2001 року за № 1047/6238). Рішення про застосування штрафних санкцій прийнято на підставі акта перевірки та документів первинного бухгалтерського обліку, наданих субєктом господарювання.

Посилається також на те, що суд на порушення ст. 69 КАС України, використав в якості доказу надані позивачем розяснення Міністерства юстиції України від 10.07.2009 року № 8712-0-33-09-201, які суперечать чинному законодавству, та вважав, що цій доказ є неналежним.

Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

В судове засіданні представник апелянта, повідомлений належним чином про дату час і місце судового засідання, не зявився, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та вважала постанову суду законною і обґрунтованою. Зауважила, що постановою КМУ від 14 липня 2010 року № 572 внесені зміни до пункту 2 постанови КМУ від 28 січня 2009 року № 36, та викладено пункт 2 постанови в такій редакції, що передбачає розрахунки за природний газ, закуплений з 1 січня по 19 лютого 2009 року відповідно до граничних рівнів цін, установлених на 19 лютого 2009 року. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши в межах апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін прийнято начальником Державної інспекції з контролю за цінами за застосування цін і тарифів з порушенням інших запроваджених методів регулювання, а саме завищення граничного рівня ціни природного газу для промислових споживачів, установ, організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів за рахунок передчасного введення нового, більш високого рівня ціни газу та застосування непередбачених законодавством націнок до тарифів, що регулюються. При цьому відповідач посилався на порушення позивачем вимог Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності», п. 1 ст. 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови КМУ від 30.10.2008 року № 998, постанови КМУ № 1161 від 27.12.2008 року.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України.

Відповідно до ст.10 Закону, зміна рівня державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг здійснюється в порядку і в строки, що визначаються тими органами, які відповідно до цього Закону затверджують або регулюють ціни (тарифи).

На виконання наведеного НКРЕ були прийняті постанови №№ 56 і 57 від 29.01.2009р., якими визначено вартість газу на 2009 рік.

На рішення НКРЕ не поширюється дія Указу Президента України № 493 від 03.10.1992р. "Про державну реєстрацію нормативних актів міністерства та інших органів державної виконавчої влади" в частині встановлення цін і тарифів, за винятком цін і тарифів для населення, та на рішення Комісії щодо функціонування ринків, що регулюються нею.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 25.12.1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»в редакції Постанови КМУ N 36 від 28.01.2009, зі змінами, внесеними постановою КМУ № 92 від 04.02.2009 року, саме з 01.01.2009 року Національна комісія регулювання електроенергетики (НКРЕ) встановлює, зокрема, граничні рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів та промислових споживачів.

Проте така позиція суперечить ст. 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», п. 5 Указу Президента «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»№ 503/97 від 10.06.1997 року.

Постанова № 36 від 28.01.2009 року опублікована 04.02.2009 року, отже набрала чинності саме з цього часу.

Постанова КМУ № 92 від 04.02.2009 року, якою визначено датою набрання чинності змін до п. 8 постанови КМУ від 25.12.1996 року № 1548 саме 01.01.2009 року, набрала чинності 18.02.2009 року.

Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»передбачено, що постанови КМУ, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, колегія суддів погоджується з правовою позицією апелянта щодо відсутності повноважень НКРЕ встановлювати граничні рівні цін на природний газ для установ, організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, а також граничні рівні цін на природний газ для промислових споживачів на час прийняття постанов № 56 та № 57 від 29.01.2009 року.

Разом з тим, постановами НКРЕ від 19.02.2009 року № 194, 195, які прийняті після 18.02.2009 року, тобто з набуттям відповідних повноважень, затверджено граничний рівень ціни на природний газ без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом на рівні 2020,25 грн за 1000 куб. м. для установ, організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів та 1899,25 за 1000 куб.м. для промислових споживачів. Одночасно постанови № 56, 57 від 29.01.2009 року визнані такими, що втратили чинність.

Також, як слід з п. 8 Постанови КМУ № 1548 від 25.12.1996 року саме НКРЕ встановлює граничні рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів та промислових споживачів, а позивач працює за регульованим тарифом, встановленим НКРЕ і при формуванні відпускних цін для споживачів враховує вартість газу, отриманого від постачальника та інші складові, визначені відповідними правовими актами.

Крім того, грошові надходження, зокрема, від установ, організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, за реалізований газ надходять на розподільчий рахунок, відкритий в уповноваженому банку відповідно до постанови КМ України № 247 від 26.03.2008р. «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ населенням та установами і організаціями, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів», пунктом третім якої визначено, що алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення і бюджетних установ та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств, дочірньої компанії "Газ України" і державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" затверджуються Національною комісією регулювання електроенергетики.

Таким чином, позивач повну вартість природного газу, отриманого для реалізації вищезазначеним споживачам за період з 01.01.2009 року по 18.02.2009 року, перераховував постачальнику, залишаючи у своєму розпорядженні кошти, отримані за надання послуг в частині транспортування та постачання газу розподільними газопроводами відповідно до доведеного НКРЕ тарифу.

Згідно з п.13 Положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затв. Указом Президента України № 335/98 від 21.04.1998р., Комісія в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень.

Рішення Комісії, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Рішення Комісії можуть бути оскаржені у встановленому законодавством порядку. Постанови НКРЕ № 56, 57 від 29.01.2009 року оскаржені не були, втратили чинність з прийняттям постанов № 194 і 195 від 19.02.2009 року, які також не були оскаржені та втратили чинність на підставі постанов НКРЕ № 647 та 648 лише 01.06.2009 року.

За таких обставин позивач при здійсненні господарської діяльності не допустив порушення державної дисципліни цін, оскільки не встановлював самостійно ціни і тарифи на природний газ, не отримував незаконної виручки.

Що стосується визначення розміру цільової надбавки до тарифу на природний газ, що розрахована в травні місяці 2009 року.

Відповідно до Порядку внесення до спеціального фонду державного бюджету збору у вигляді цільової надбавки до тарифу на природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 442 від 11.06.2005, під діючим тарифом слід розуміти ціну природного газу для відповідної категорії споживачів без урахування тарифів на його транспортування і постачання споживачам та суми податку на додану вартість. Об'єктом обчислення збору є вартість природного газу в обсязі, відпущеному кожній категорії споживачів у звітному періоді, яка визначається на підставі актів приймання-передачі газу, підписаних платником та відповідним споживачем (для населення - на підставі облікових документів), з урахуванням відповідного тарифу. Платниками є суб'єкти господарювання та їх відокремлені підрозділи, які провадять діяльність з постачання природного газу споживачам на підставі укладених з ними договорів. Платники подають розрахунок суми збору до органу державної податкової служби за місцем перебування на податковому обліку щомісяця протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду. Сума збору за звітний (податковий) період вноситься платниками до спеціального фонду державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, протягом десяти календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку, для подання розрахунку суми збору, згідно з пунктом 3 цього Порядку.

Отже, нарахована та отримана цільова надбавка є збором, який підлягає сплаті до державного бюджету, тому за будь-яких обставин не може вважатися необгрунтованою виручкою підприємства.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, оскаржене рішення Державної інспекції з контролю за цінами

про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін прийнято відповідачем неправомірно, та висновок суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог відповідає викладеній позиції колегії суддів та по суті є правильним. Помилкове тлумачення деяких норм матеріального права на в цілому правильні висновки суду не вплинуло.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2010 року - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2010 року у справі №2а-1719/10/0870 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Судді: М.О. Католікян

ОСОБА_2

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: М.О. Католікян