Справа № 820/3967/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 червня 2015 р. № 820/3967/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудмонтаж-Україна» до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудмонтаж - Україна» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 061 868, 0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 530 934, 0 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих Позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року, за результатами якої Відповідачем був складений акт №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року (далі за текстом - акт перевірки №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року). На підставі вказаного акту перевірки №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року № про донарахування суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 061 868, 0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 530 934, 0 грн. Позивач вважає, що прийняте Відповідачем податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року № є незаконним та підлягає скасуванню у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує на те, що обставини, які викладені у акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України (надалі за текстом - Кодекс), висновок Відповідача щодо порушення Позивачем вказаних норм закону зроблено без врахування обставин, які виключають донарахування податкових зобов'язань та застосування штрафних санкцій до Позивача. Позивач не погоджується з висновком Відповідача, який у акті перевірки вказав, що Позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту у січні 2015 року суми ПДВ у розмірі 55 392,33 грн. та 1 006 475,5 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» відповідно, оскільки податковий кредит звітного періоду має складатися із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податком протягом такого звітного періоду. При проведенні камеральної перевірки податкової декларації за січень 2015 року Відповідачем не було враховано обставини, які спростовують вищенаведений висновок Відповідача, зокрема той факт, що виписані ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податкові накладні надійшли на адресу Позивача після граничного строку подання декларації з ПДВ за грудень 2014 року, у зв'язку із чим сплачені (нараховані) суми ПДВ за такими податковими накладними не могли формувати податковий кредит грудня 2014 року з підстав їх відсутності на момент подачі декларації за грудень 2014 року, а за таких обставин висновок Відповідача щодо формування податкового кредиту за періодом виписки податкових накладних, у випадку із даної обставиною, протирічить п.198.6 ст.198 Кодексу. Також, позивач у своєму позові зазначив, що позиція Відповідача щодо формування податкового кредиту за принципом «місяць в місяць» є довільним тлумаченням п.198.3 ст.198 Кодексу, адже, аналізуючи системно ст..198 Кодексу, можна зробити висновки, що закон містить лише єдину заборону по формуванню податкового кредиту по сплаченим (нарахованим) сумам ПДВ, якщо такі суми не підтверджено зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, і, навіть, порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних дозволяє платнику податку включити протягом 180 днів з дати складання податкових накладних сплачені (нараховані) суми ПДВ. У зв'язку з наведеним Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню. Підсумовуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні, оскільки всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно до вимог статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивачем було подано до Відповідача в електронному вигляді декларацію з ПДВ за січень 2015 року разом з додатком 1 «Розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з ПДВ (Д1) та додатком 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до неї.

Суд, досліджуючи декларацію з ПДВ за січень 2015року та додані до неї додатки (зокрема, «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» встановив, що до складу податкового кредиту січня 2015 року Позивачем було включено суми ПДВ розмірі 55 392,33 грн. та 1 006 475,5 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» відповідно, період виписки податкових накладних - грудень 2014 року.

Як свідчать матеріали справи, Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих Позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року, за результатами якої Відповідачем був складений акт №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року.

Відповідачем у висновках акту перевірки №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року вказано, що Позивачем в порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України завищено податковий кредит по декларації за січень 2015 року на суму 1 061 868, 0 грн. за рахунок включення сум ПДВ за податковими накладними, період виписки яких інший, ніж січень 2015 року, у зв'язку із чим занижено суму податку на додану вартість, що підлягає до бюджету у розмірі 1 061 868, 0 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №309/20-33-15-01-08/36457169 від 20.03.2015 року Відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 10.04.2015 року № 000188501 згідно із яким Позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 061 868, 0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 530 934, 0 грн.

Як свідчить спірне податкове повідомлення - рішення, грошове зобов'язання з податку на додану вартість було визначено Відповідачем згідно із п.п. 54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, та на підставі встановленого порушення п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України.

Оскільки спір по справі виник з приводу правомірності формування податкового кредиту та правомірності формування об'єкту оподаткування з податку на додану вартість, то суд вважає за необхідне при вирішенні справи керуватися положеннями п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, з урахуванням змін внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VII.

Судом встановлено, що у грудні 2014 року Позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт».

Також, судом встановлено, що на підставі отриманих від ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податкових накладних (зокрема, №84 від 31.12.2014 року, №86 від 31.12.2014 року, №88 від 31.12.2014 року, №89 від 31.12.2014 року, №90 від 31.12.2014 року, №91 від 31.12.2014 року, №92 від 31.12.2014 року, №93 від 31.12.2014 року, №100 від 31.12.2014 року, №102 від 31.12.2014 року та №9 від 31.12.2014 року відповідно) включило до складу податкового кредиту січня 2015 року сплачені (нараховані) суми ПДВ на загальну суму 1 061 868, 0 грн., що відображено у додатку №5 до декларації за січень 2015 року у розділу ІІ «Податковий кредит».

Суд, досліджуючи складений Відповідачем акт перевірки, встановив, що в основу встановленого порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України Відповідач вказує на той факт, що Позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту січня 2015 року суми ПДВ за податковими накладними, період виписки яких інший, звітний період, у зв'язку із чим Позивачем занижено суму податку на додану вартість у розмірі 1 061 868, 0 грн.

Також, у акті перевірки Відповідач вказує на те, що суми ПДВ, нараховані (сплачені) платником податку згідно податкових накладних у іншому податковому періоді, ніж січень 2015 року, не мають право формувати податковий кредит січня 2015 року, а тому Позивачу необхідно визначити право на віднесення даних сум до податкового кредиту за датою виписки податкових накладних.

Суд не погоджується із кваліфікацією встановленого Відповідачем у акті перевірки правопорушення відносно Позивача з огляду на наступне:

Пунктом 198.2 ст. 198 Кодексу (у редакції, що діяла до 31.12.2014 року) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до 198.3 Кодексу визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Водночас, згідно п.198.6 ст.198 Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм, вказує на те, що платник податків має право на включення сплачених (нарахованих) сум податку на додану вартість у разі настання першої із подій, встановлених п.п. 198.2 ст.198 Кодексу, заборона на включення до складу податкового кредиту стосується лише тих сум, які не підтверджені податковим накладними.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виписані у грудні 2014 року ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податкові накладні надійшли на адресу Позивача після граничного строку подання декларації з ПДВ за грудень 2014 року (підтверджується вхідними штемпелями на супровідних листах, дати отримання - 23.01.2015 року та 26.01.2015 року відповідно).

Таким чином, суд погоджується з позицією Позивача, якщо б Позивач включив до складу податкового кредиту грудня 2014 року суми ПДВ за податковими накладними, які на момент включення були відсутні, то б дане було порушенням п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Враховуючи вказане, суд відмічає, оскільки сплачені (нараховані) суми ПДВ за виписаними ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податковими накладними не могли формувати податковий кредит грудня 2014 року з підстав їх відсутності на момент подачі декларації за грудень 2014 року, у зв'язку із висновок Відповідача щодо формування податкового кредиту за датою виписки податкових накладних, у випадку із Позивачем, протирічить п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Суд також зауважує на тому, що під час прийняття Відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення останньому були відомі обставини, які спростовуються встановлені у акті перевірки порушення, мається на увазі факт отримання Позивачем податкових накладних від ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт після граничного строку подання декларації з ПДВ за грудень 2014 рокую, і дане підтверджується запереченнями на акт перевірки, до яких додатком до них Позивач надавав Відповідачу копії супровідних листів (№26/01 від 26.01.2015 року та №23-01-15) від вказаних контрагентів.

Таким чином, наведені у акті перевірки обставини не підпадають під кваліфікацію правопорушення за п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, а за таких обставин Позивачем не було завищено податковий кредит січня 2015 року на суму 1 061 868, 0 грн.

До того ж, суд погоджується із Позивачем, що відсутність на момент подачі Позивачем податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року виписаних вказаними контрагентами податкових накладних пояснює правомірність включення до складу податкового кредиту січня 2015 року нарахованих (сплачених) сум ПДВ за такими податковими накладними за датою їх отримання у січні 2015 року.

З урахуванням змін, внесених до пункту 198.6 ст.198 Кодексу, з 1 січня 2015 року згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VII (надалі - Закон) втратила чинність норма, згідно якої у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних таке право зберігалося за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Однак, згідно Закону, з 01.01.2015 року пункт 198.6 ст.198 Кодексу має наступну редакції, а саме не відноситься до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) з у зв'язку із придбання товарів /послуг, не підтверджених зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що будь-яких інших обмежень (прямої заборони) щодо віднесення платником податку до складу податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у інших періодах, ніж звітний, Податковий кодекс України не містить.

Позиція Відповідача щодо формування податкового кредиту за принципом «місяць в місяць» є довільним тлумаченням п.198.3 ст.198 Кодексу, оскільки, аналізуючи системно ст..198 Кодексу, суд дійшов висновку, що закон містить лише єдину заборону по формування податкового кредиту по сплаченим (нарахованим) сумам ПДВ, якщо такі суми не підтверджено зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, більш того, навіть порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних дозволяє платнику податку включити протягом 180 днів з дати складання податкових накладних сплачені (нараховані) суми ПДВ.

Суд зазначає, що формування Позивачем податкового кредиту січня 2015 року відбувалось вже за правилами, встановлені Податковим кодексом України, починаючи з 01.01.2015 року.

Згідно п.198.6 ст.109 Кодексу визначено, що підставою для віднесення до складу податкового кредиту сплачені (нараховані) суми ПДВ за податковими накладними має бути реєстрація таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та оформлення таких податкових накладних відповідно до приписів, встановлених ст..201 Податкового кодексу України.

Так, формуючи податковий кредит січня 2015 року за податковими накладними, з періодом виписки іншим, ніж січень 2015 року, Позивачем не порушено жодних приписів Кодексу, яким визначено правила віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, адже виписані ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та оформлені відповідно до правил, визначених у ст.201 Кодексу.

Суд відмічає, що Відповідачем не спростовується факт своєчасної реєстрації, виписаних ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт», податкових накладних, як і той факт, що усі вказані податкові накладні заповнені з дотриманням встановленого законом порядку.

Отже, суд приходить висновку, що оскільки Податковий кодекс України не містить будь-яких інших обмежень по віднесенню сум ПДВ до податкового кредиту, крім зазначених у п.198.6 ст.198, Позивач, отримавши у січні 2015 року від вказаних контрагентів податкові накладні, цілком правомірно нарахувало суми ПДВ за такими податковими накладними та включило до складу звітного податкового періоду, що не протирічить п.198.3 ст.198 Кодексу.

Таким чином, висновок Відповідача щодо завищення Позивачем податкового кредиту січня 2015 року у розмірі 1061868, 0 грн. за рахунок включення податкових накладних, з періодом виписки, інший ніж січень 2015 року, є незаконними та таким, що не відповідає п.198.3, р.198.6 ст.198 Кодексу.

Окремо, суд вважає за необхідне вказати на ще одну обставину, яка свідчить про те, що Позивачем не було занижено суму податку, яка підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 1 061 868, 0 грн.:

Згідно зі ст.ст19, 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи під час проведення перевірок здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), тобто перевіряють правильність введення платниками податків податкового обліку.

Так, якщо на думку Відповідача Підприємство не мало права на податковий кредит у січні 2015 року за виписаними вказаними контрагентами податкових накладних, і Позивач повинен був включити суму ПДВ за такими податковими накладними, за датою їх виписки, то Західна ОДПІ м. Харкова як орган, який здійснює контроль за правильністю введення податкового обліку, повинен був відновити податковий облік шляхом збільшення податкового кредиту грудня 2014 року на суму ПДВ, яка зазначена у таких податкових накладних.

Так, якщо б Відповідач здійснив відновлення податкового обліку по даті виникнення права на податковий кредит за виписаними ТОВ «БК «Рубікон-Альфа» та ТОВ «Стейпл Стандарт» податковими накладними, то після проведення перевірки Позивача з питань правильності введення податкового обліку заниження податкових зобов'язань по деклараціям за перевіряємий період не було.

У зв'язку із чим, у Відповідача були відсутні законні підстави для визначення Позивачу грошового зобов'язання у розмірі1 061 868, 0 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 530 934, 0 грн., як наслідок, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Керуючись приписами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду та надати всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд зазначає, що Відповідач законність та правомірність складання та направлення податкового повідомлення - рішення від 10.04.2015 року № належним чином не довів.

Враховуючи вказане, направлене Відповідачем податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 року № скасуванню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудмонтаж-Україна» до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2015 року, прийняте Західною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.