Справа № 7193/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2010 р. справа № 2а-1032/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати та виплатити недонараховану щорічну разову грошову допомогу до 05 травня ветерану війни учаснику бойових дій, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області, в якому просила суд визнати незаконними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2007,2008,2009 роки, як ветерану війни учаснику бойових дій, зобовязати відповідача донарахувати та виплатити їй 6015,30 грн. недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2007,2008,2009 роки, як ветерану війни учаснику бойових дій. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є учасником бойових дій, у звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, і, відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту їй передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідач, всупереч вимогам Конституції України та вищезазначеному закону, через свої неправомірні дії, не нарахував йому вчасно сум зазначеної допомоги за 2007,2008,2009 роки у розмірах, передбачених цим Законом, чим створив заборгованість у сумі 6015,30 грн. Крім того позивачка вказала, що відповідач при наданні їй вказаної допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішеннями Конституційного суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України. Відповідно до заяви (а.с.19), позивачка просила визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з тих підстав, що виплати у 2007-2009 роках щорічної разової грошової допомоги проведені до 05 травня, тобто до набрання чинності рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008р. №10-рп/2008. Також відповідач у своїх запереченнях наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачкою річного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2009 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Посилалася на те, що, оскільки рішення Конституційного Суду України були прийняті до закінчення встановленого законом строку, протягом якого можна отримати грошову допомогу, відповідно ці Рішення мали бути застосовані відповідачем і проведено доплату недоотриманої грошової допомоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду в частині відмовлених позовних вимог за 2009 рік скасувати, прийнявши нову постанову в цій частині, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення Серії АБ №229108 (а.с.6)

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області, щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня, як учаснику бойових дій позивачу за 2007-2009 роки було виплачено у квітні кожного року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, суд першої інстанції вірно зазначив, що виплата щорічної допомоги, позивачці, як учаснику бойових дій, була здійснена у квітні 2007 року у розмірі 280 грн. і на час, коли був чинним Закон України Про Державний бюджет України на 2007 рік, а тому дії відповідача не можна вважати неправомірними.

Тому посилання ОСОБА_1, що рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року, визнано, що не відповідає Конституції України, таке положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. 12-15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистув частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, а тому, на підставі рішення Конституційного суду України розміри виплат, встановлені ЗУ Про Державний бюджет України на 2007 рік, втратили чинність колегія суддів не приймає до уваги.

Аналогічно суд першої інстанції вирішив вимоги за 2008 рік, оскільки виплата щорічної допомоги, позивачці, як учаснику бойових дій, була здійснена у квітні 2008 року у розмірі 310 грн. і на час, коли був чинним Закон України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а тому дії відповідача також не можна вважати неправомірними.

Таким чином, на час здійснення виплат разової грошової допомоги за період 2007 та 2008 років відповідач діяв на підставах та у спосіб, що були передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», оскільки на час здійснення таких виплат положення зазначених Законів не були визнані неконституційними, а відтак дії відповідача не можливо вважати неправомірними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за 2007-2008 роки за їх необґрунтованістю.

Вирішуючи клопотання позивачки про поновлення строку, суд першої інстанції дійшов висновку, що причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду є поважними, таким чином, суд першої інстанції поновив позивачці строк, передбачений ст.99 КАС України, хоча заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог з підстав пропуску позивачкою строку заслуговували на увагу, оскільки право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Проте, відповідач апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції не подавав, фактично, не оскаржив незастосування положень ч.1 ст.100 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе залишити постанову суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог за 2007 та 2008 роки без змін за їх необґрунтованістю.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивачки права на отримання разової грошової допомоги за 2009 рік у розмірах, які визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з наступних підстав.

У 2009 році розмір разової грошової допомоги, який визначено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не змінювався.

Отже, при нарахуванні разової грошової допомоги у 2009 році відповідач мав керуватися вимогами зазначеного Закону.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Таким чином, у 2009 році Кабінет Міністрів України мав право встановлювати розмір соціальних виплат, але лише таких соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір разової грошової допомоги, який передбачено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначається залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, у 2009 році Кабінету Міністрів України не було надано право щодо встановлення розміру разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня інвалідам війни.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова КМУ від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та про «Жертви нацистських переслідувань», якою визначено розмір виплат разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки виходячи із загальних принципів пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку разової грошової допомоги, слід керуватися Законом (Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативно-правовим актом (Постановою КМУ від 18.03.2009р. №211).

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивачки задовольнити частково, постанову суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог за 2009 роки скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2009 року в частині відмовлених позовних вимог за 2009 рік скасувати та прийняти нову постанову в цій частині.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічної разову грошової допомогу до 5-го травня за 2009 рік, відповідно до положень ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з урахуванням фактично отриманих сум у цей період.

В решті постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2009 року - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_2