Справа № 14482/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2010 р. справа № 2а-71/10/0408

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Божко Л.А. Католікяна М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу

на постанову: Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2010р. у справі №2а-71/10/0480 (головуючий суддя Костенко В. В.)

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу

про: визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, зобов'язання до вчинення певних дій,

в с т а н о в и л а :

14 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті на користь позивача щомісячної соціальної державної допомоги до пенсії неправомірними; стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену йому щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з 01.01.2006р. по 01.10.2009р. в розмірі 4799 грн. 30 грн.; зобовязати відповідача нараховувати позивачу щомісячну соціальну допомогу, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2010 року по справі №2а-71/10/0480 вимоги позивача задоволені частково. Бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. та за період з 01.01.2009р. по 01.10.2009р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком визнана протиправною; відповідача зобовязано здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за вказані періоди в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у ці періоди.

В задоволенні інших вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги відповідач мотивує тим, що суд першої інстанції неправомірно поновив позивачу строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Окрім цього, відповідач зазначає, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства України, оскільки фінансування виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться із Державного бюджету України. Посилається на відсутність підстав застосування поняття "мінімальний розмір пенсії за віком", визначеного ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", для визначення розміру підвищення пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Заперечення апелянта щодо невизначеності органа виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007 року такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.08 по 31.12.08 року.

В наступному це питання було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Сторони не оспорюють, що протягом 2008 року та по час розгляду справи в суді позивач отримував виплату підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму або, відповідно, від мінімальної пенсії за віком.

Щодо порушень прав позивача у 2009 році, а саме з 01.01.2009 року по 01.10.2009р., колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у вказаний період у відповідача не було будь-яких законних підстав для невиконання приписів ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки протягом цього часу ця норма залишалася діючою та обмежень щодо її застосування не було. Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивача у вказані періоди були порушені.

Проте, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про безпідставне визнання поважною причини пропуску позивачем строку звернення до суду, який визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано переконливих доказів пропуску строку з поважної причини, а його юридична необізнаність не може слугувати підставою для поновлення строку, оскільки мова йдеться про нормативні акти та рішення Конституційного Суду України, які офіційно оприлюднюються в засобах масової інформації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду, передбачені ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за період, що передує 14.10.2008 року.

Виходячи з вищевикладеного, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу у повному обсязі надбавки до пенсії, а також зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки до пенсії, згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 13.10.2008р. є обґрунтованими, але вони не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропущенням позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що порушення процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, яке відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою слід відмовити в частині поновлення позивачу строку звернення до суду з адміністративним позовом та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 13.10.2008р.

Колегія суддів вважає, що в іншій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 197, 198, п.4 ст. 202, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2010р. у справі №2а-71/10/0480 та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення надбавки до пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди: з 14.10.2008р. по 31.12.2008р. та з 01.01.2009р. по 01.10.2009р.;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди: з 14.10.2008р. по 31.12.2008р. та з 01.01.2009р. по 01.10.2009р., розрахованої з урахуванням вимог ч. 1. ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати, за відрахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

Судді: Л. А. Божко

ОСОБА_2