Справа № 19947/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2010 р. справа № 18/229-АП-06

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Панченко О.М. Юхименка О.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Запорізької області від 03 липня 2006 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі Запорізькій області про скасування акту перевірки та податкових повідомлень-рішень,

у с т а н о в и л а:

19 квітня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до Бердянської міжрайонної державної податкової інспекції у Запорізькій області про скасування акту перевірки та податкових повідомлень-рішень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у період з 26.03.2004 р. по 05.04.2004 р. відповідачем було проведено позапланову документальну перевірку. 08.04.2004 р. за результатами перевірки було складено акт, за яким відповідач встановив порушення, повязані зі сплатою податку на додану вартість, та прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 про нарахування податку в сумі 161 721,50 грн. Згодом на підставі виявлених порушень відносно позивача було порушено кримінальну справу. Протягом розслідування справи відповідачем були складені додатки до акту та донараховано податок на додану вартість на суму 906 365,45 грн. У подальшому позивача було визнано винним у скоєнні злочину і постановою Приморського районного суду Запорізької області від 08.07.2005 р. закрито провадження у справі. Вказаною постановою також було встановлено, що фактична заборгованість позивача до бюджету склала 23 257,71 грн. 30.03.2006 р. відповідачем знову були прийняті податкові повідомлення-рішення №№ /1, /2, /3 про нарахування податку на суму 906 365,45 грн. Позивач вважає, що вказані рішення суперечать висновкам суду у кримінальній справі, а також прийняті відносно одного й того ж факту порушення, що є неприпустимим і явилося причиною його звернення до суду з позовом про скасування акту перевірки № 15/26- від 08.04.2004 р., додатку № 1 до нього від 27.05.2004 р., додатку № 2 до нього від 21.06.2004 р., податкових повідомлень-рішень №№ /1, /2, /3 (т. 1 а.с.а.с. 2, 3, 51).

29 травня 2006 року суд своєю ухвалою замінив відповідача у справі його правонаступником, Державною податковою інспекцією у Приморському районі Запорізькій області (т. 1 а.с. 97).

03 липня 2006 року Господарським судом Запорізької області було ухвалено постанову, якою позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №№ /2, /3 у частині нарахування податкових зобовязань в сумі 17 163,37 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь держави судові витрати в сумі 0,85 грн. Постанова суду полягає у тім, що на момент розгляду справи податкові повідомлення-рішення

№№ /0, /1 були відкликані, а тому не порушують права позивача. Акти перевірки та додатки до нього не є актами індивідуальної дії відповідно до закону, отже також не порушують права позивача. Довід позивача щодо прийняття декількох податкових повідомлень-рішень відносно одного й того ж факту порушення є безпідставним, оскільки суперечить чинному податковому законодавству (т. 1 а.с.а.с. 115 118).

15 серпня 2006 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач послався на те, що оспорювана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, під час розгляду кримінальної справи відповідачем було визначено податок, що підлягає стягненню, в сумі 23 257,71 грн. Крім того, кожне нове рішення відповідача по суті мало скасовувати, доповнювати або змінювати попереднє, чого насправді не мало місце. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити заявлений позов (т. 1 а.с.а.с. 123 126).

19 грудня 2006 року Запорізьким апеляційним господарським судом було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу задоволено частково, а саме: постанову Господарського суду Запорізької області від 03.07.2006 р. скасовано; податкові повідомлення рішення

№№ /2, /3 скасовано у частині нарахування податкових зобовязань в сумі 403 410,39 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с.а.с. 56 58).

18 січня 2007 року відповідач, не погодившись з ухваленою судом апеляційної інстанції постановою, звернувся до суду з касаційною скаргою, якою він просив постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. скасувати та відмовити у заявленому позові (т. 2 а.с.а.с. 63 67, 69).

15 квітня 2010 року Вищим адміністративним судом України було постановлено ухвалу, якою касаційну скаргу задоволено частково, а саме: постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р. скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (т. 2

а.с.а.с. 88 90).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач був зареєстрований приватним підприємцем рішенням Приморської районної державної адміністрації від 04.01.2000 р., взятий на податковий облік відповідачем 06.01.2000 р. та зареєстрований в якості платника податку на додану вартість 13.04.2000 р. (т. 1 а.с.а.с. 45, 46, 102).

У період з 26.03.2004 р. по 05.04.2004 р. у позивача відповідачем було проведено позапланову перевірку правильності нарахування, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на додану вартість за період з 01.07.2001 р. по 01.01.2004 р.

За результатами проведеної перевірки 08.04.2004 р. було складено акт

№ 15/26- (т. 1 а.с.а.с. 4 9, 80 85), у якому було встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(занижено податок на додану вартість на 323 443,00 грн.). Крім того, у порушення пункту 11 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»позивач здійснив реалізацію продукції без наявності ліцензії на 469 723,96 грн.

На підставі складеного акту було прийнято податкове повідомлення-рішення

№ /0 від 08.04.2004 р., яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 485 164,50 грн. (323 443,00 грн. за основним платежем, 161 721,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т. 1 а.с. 47).

27 травня 2004 року відповідачем за результатами додаткової перевірки було складено додаток № 1 до акту перевірки, у якому було встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(занижено податок на додану вартість на 307 725,00 грн.) (т. 1 а.с.а.с. 10 20).

21 червня 2004 року відповідачем за результатами додаткової перевірки було складено додаток № 2 до акту перевірки, у якому було встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(занижено податок на додану вартість на 308 164,04 грн.) (т. 1 а.с.а.с. 21 29).

Згодом на підставі виявлених порушень відносно позивача було порушено кримінальну справу (т. 2 а.с.а.с. 49 51).

13 липня 2004 року ДПА у Запорізькій області, розглянувши скаргу позивача, прийняла рішення, яким скасував податкове повідомлення-рішення № /0 від 08.04.2004 р. у частині штрафних санкцій, застосованих за ІІІ, ІV квартали 2001 року, в сумі 48 135,20 грн. (т. 1 а.с.а.с. 66 69).

13 вересня 2004 року ДПА України, розглянувши скаргу позивача, прийняла рішення, яким залишила рішення від 13.07.2004 р. без змін (т. 1 а.с.а.с. 62 65).

08 липня 2005 року постановою Приморського районного суду Запорізької області кримінальну справу у відношенні позивача було закрито у звязку з передачею його на поруки трудовому колективу (т. 1 а.с.а.с. 30 43).

30 березня 2006 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення

№ /1, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 485 164,50 грн. (323 443,00 грн. за основним платежем, 161 721,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т. 1 а.с.а.с. 48, 77).

Того ж дня відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення

№ /2, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 438 297,50 грн. (292 198,00 грн. за основним платежем, 146 099,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т. 1 а.с.а.с. 49, 78).

Того ж дня відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення

№ /3, яким визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 438 297,50 грн. (292 198,00 грн. за основним платежем, 146 099,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т. 1 а.с.а.с. 50, 79).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», Законом України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 р. № 253.

В силу абзацу 1 підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

Відповідно до підпункту «б»підпункту 6.4.1, підпункту 6.4.3 пункту 6.4 статті 6 Закону № 2181-ІІІ податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження. У випадках, визначених підпунктом «б»підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6 Порядку податкове повідомлення це письмове повідомлення податкового органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену податковим органом у випадках, передбачених законодавством. Податкове повідомлення-рішення є однією з форм податкового повідомлення. Податкове повідомлення-рішення це рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо виявленого перевищення (заниження) бюджетного відшкодування або відмови у наданні бюджетного відшкодування, а також обов'язку платника податків: сплатити нараховану або донараховану суму податкового зобов'язання; сплатити суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій (у тому числі пеню за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності) за порушення податкового законодавства та інших нормативно-правових актів, що приймаються за результатами перевірок платника податків (у т.ч. камеральних); сплатити суми штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання; сплатити штраф за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов'язкової попередньої згоди податкового органу на таке відчуження.

Ураховуючи зміст приведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № /0 мало характер як повідомлення, так і рішення, а податкове повідомлення-рішення № /1 повідомлення, у розумінні підпункту 2.5 Порядку. Оскільки на час розгляду спору податкове повідомлення-рішення № /0 було частково скасовано, то відповідно до змісту статті 6 Закону № 2181-ІІІ воно є відкликаним і не може порушувати права та охоронювані законом інтереси позивача.

Що стосується самого акту перевірки та додатків до нього, то вони також не можуть бути предметами оскарження за правилами КАС України, оскільки не містять приписів, обовязкових до виконання позивачем, отже не є актами індивідуальної дії.

Судом першої інстанції також було правильно проаналізовано диспозицію підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5, підпункту «б»підпункту 6.4.1 пункту 6.4, пункту 6.6 статті 6 Закону № 2181-ІІІ, відповідно до яких податковим органом можуть бути прийняті різні рішення за одним і тим же фактом, встановленому під час перевірки, а суми податкових зобовязань, зазначені у рішеннях, можуть не збігатися із сумами, вказаними в акті перевірки. При цьому остаточним є рішення вищого контролюючого органу.

Таким чином, оскільки податкові повідомлення-рішення №№ /2, /3 цілком відповідають рішенню ДПА України від 13.09.2004 р., вони є остаточними і такими, що прийняті за встановленою процедурою.

Що стосується доводів позову та апеляційної скарги щодо неспівпадіння сум у податкових повідомленнях-рішеннях №№ /2, /3 із сумою, яка зазначена у постанові суду про закриття провадження у кримінальній справі, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що це питання полягає в іншій площині права.

Так, предметом досудового та судового слідства у кримінальній справі було ухилення від сплати податків, кваліфікуючою ознакою якого є умисел, спрямований у будь-який спосіб на таку несплату.

Водночас чинний матеріальний закон також передбачає відповідальність за несплату податків, не повязану з наявністю умислу, зокрема, передбачену підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-ІІІ, пунктом 11 частини 1 статті 11 Закону «Про державну податкову службу в України».

З аналізу постанови суду у кримінальній справі вбачається, що сума, встановлена судом, є виключним відображенням суми податків, які не надійшли до бюджету через наявність у позивача умислу, отже ця постанова підтверджує ухилення позивача від оподаткування лише у частині, якій слідством було визначено умисне ухилення.

Що стосується підпису виконавця у податковій накладній тощо, то суд першої інстанції також обґрунтовано виходив з положень Закону № 168/97-ВР.

Так, відповідачем під час перевірки було встановлено, що податок на додану вартість в сумі 11 442,25 грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Агрос», ПСГ «Азов», ВАТ «Єлізаветівський елеватор»у грудні 2001 року не може бути включено до податкового кредиту, оскільки ці накладні не відповідають вимогам підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР (відсутній підпис виконавця, що видає накладну).

У відповідності з підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Таким чином, приведений закон не вимагає зазначення підпису виконавця у податковій накладній, а тому висновок відповідача щодо порушення позивачем підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР є безпідставним.

Крім того, перевіркою було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що податкові декларації по податку на додану вартість за період з 01.01.2003 р. по 25.03.2004 р. позивачем не подавалися. Протягом самої перевірки та під час підписання акту перевірки позивач додатково не надав жодного документа щодо підтвердження податкового кредиту, отже висновки відповідача у цій частині є правильними та не можуть бути спростовані шляхом надання доказів post factum.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

У відповідності з частиною 1 статті 86 КАС України виключне право оцінки доказів належить суду, який здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши їх.

Таким чином, перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 03 липня 2006 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі Запорізькій області про скасування акту перевірки та податкових повідомлень-рішень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: О.В. Юхименко