Справа № 2а/1670/2560/11
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/159/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 по справі № 2а/1670/2560/11

за позовом Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" Державного комітету України з Державного матеріального резерву

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві

треті особи Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області, Управління державного казначейства в м. Полтаві

за участю прокурора Полтавської області

про визнання протиправною та скасування першої податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року Підприємством до суду заявлений позов про визнання протиправною та скасування першої податкової вимоги від 23.12.2010 № 1/2220 на суму 848 537,25 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано першу податкову вимогу від 23.12.2010 № 1/2220.

Не погодившись із судовими рішеннями, Державна податкова інспекція у м. Полтаві до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Прокуратура Полтавської області підтримала вимоги касаційної скарги Державної податкової інспекції у м. Полтаві шляхом приєднання у відповідності до ст. 217 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі подання Управління Державного казначейства України у Чутівському районі від 01.12.2010 №13 Державною податковою інспекцією керуючись ст. 6 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон № 2181-ІІІ) винесено першу податкову вимогу від 23.12.2010 № 1/2220, якою повідомлено, що станом на 23.12.2010 сума податкового боргу Підприємства за узгодженими податковими зобов'язаннями (бюджетні позички) становить 848 537,25 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Закону України від 27.04.2010 № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" визначено, що у 2010 році органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошти від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380, 2801400, 2801410, 2801440, 3511530, 3511550, 3511560, 3511630, 3511660), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

При цьому абзацом 2 вказаної статті визначено, що така заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України №2181-ІІІ органами, уповноваженими здійснювати заходи з погашення податкового боргу, є виключно податкові органи, а також державні виконавці у межах їх компетенції.

За положеннями Порядку взаємодії між органами Державного казначейства України та органами Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, який затверджений Наказом Державного казначейства України, Державної податкової адміністрації України від 25.04.2002 року №74/194, органи Державного казначейства України надають у паперовому вигляді відповідним податковим органам подання щодо простроченої заборгованості перед державним бюджетом за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, на суму заборгованості з основного боргу, відсотків та пені, нарахованої на таку заборгованість.

Згідно п. 1.10 ст. 1 Закону України №2181-ІІІ податкова вимога це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

За приписами пп. 6.2.1 пп. 6.2 ст. 6 Закону України №2181-ІІІ податковий орган надсилає платнику податків податкові вимоги у разі, коли останній не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, обґрунтованими є висновки судів, що передумовою для направлення платнику податків податкових вимог є проведення контролюючим органом процедури узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій процедура узгодження суми податкового зобов'язання між контролюючим органом та платником податків не проводилась. Даний факт виключає можливість прийняття та надсилання податкових вимог.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, всупереч вимогам ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належних доказів, зокрема і первинних документів, на підтвердження фактичного надання (перерахування) позивачу бюджетних позичок на закупівлю сільгосппродукції у 1995 році, відповідачем та третіми особами не надано, як не надано доказів і фактичного перерахування коштів та надання інших видів авансів товаровиробнику за укладеними договорами у 1996-1997 роках.

Також з наданих копій договорів 1996-1997 років та актів передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці неможливо визначити суму позики, яка фактично була надана товаровиробнику у вказаних періодах та суму позики яка була повернута шляхом закладання зерна, а отже неможливо визначити і суму боргу, що підлягає відшкодуванню до бюджету.

Таким чином, вищезазначене свідчить про відсутність визначених пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" підстав для прийняття податкової вимоги.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.06.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 по справі № 2а/1670/2560/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко