Справа № 363/1223/15-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/1223/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Купрієнко С.І. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року, позивач звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними, зобов»язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідачем неправомірно було невраховано до пільгового стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, період перебування її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року позов задоволенно повністю.

Визнано неправомірними рішення начальника управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області від 11.03.2015 року №623, щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років.

Зобов»язано Управління пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років, згідно пункту „е" ст.55 Закону України „Про пенсійне забезпечення", з дня звернення її із заявою про призначення пенсії, тобто з 02.03.2015 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,

позивач з 01.09.1998 року по 01.03.2001 року навчалась в Білоцерківському медичному училищі, з 03.05.2001 року по 30.12.2001 року, працювала на посаді медичної сестри дитячого відділення Вишгородської ЦРЛ, з 09.01.2002 року по 25.02.2015 року працювала на посаді медичної сестри палатної, грудного соматичного інфекційного відділення Київської міської дитячої клінічної лікарні №1.

Позивач, 02.03.2015 року звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Вишгородському районі Київської області за призначанням пенсії за вислугою років, відповідно до п."е" ст.55 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до рішення начальника Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області №623 від 11.03.2015 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії та невраховано в подвійний стаж період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до пункту „е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти , охорони здоров»я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України , постановою від 04.11.1993 року №909 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 року №1436).

Так, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини та хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров*я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», посада, яку займала позивач дає їй право на пенсію за вислугу років та відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Пенсія за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначається при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Вказаний Закон, який є спеціальним законом у сфері пенсійного забезпечення, не містить будь-яких вказівок на те, що якісь періоди роботи не зараховуються та не має прямої вказівки на те, що перебування у відпустці не повинно зараховуватись у подвійному розмірі. Не містять таких застережень і будь-які інші законодавчі акти.

Відповідно до вищевказаного переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 та з урахуванням стажу роботи на посадах, які займала позивач в Київській міській дитячій клінічній лікарні №1, остання має право на пенсію за вислугою років, оскільки відповідно до ст.60 Закону України „Про пенсійне забезпечення", стаж роботи в інфекційних відділеннях Київської міської дитячої лікарні №1 зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Згідно частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Зазначена норма також не містить будь-яких обмежень у зарахуванні стажу роботи на період вказаної відпустки.

Сама назва правової конструкції - відпустка виключає будь-який запис в трудову книжку, тому період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв'язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов'язків.

Таким чином, спеціальний стаж роботи позивачки становить 26 років .

Закону України «Про пенсійне забезпечення», яким в своїй діяльності керується відповідач не містить заборони зарахування в подвійному розмірі до стажу роботи, період перебування у відпустці до догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2013 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 09 червня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 04 червня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.