Справа № 12916/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2010 р. справа № 2а-98/09/1121 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Світловодської міської ради про зобов`язання виплатити державну допомогу по догляду за дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, які в подальшому уточнив та просив визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача 10469,61 грн. недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, стягнути з відповідача 500 грн. за завдану моральну шкоду.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо недонарахування коштів - неправомірними, зобов`язано відповідача зробити перерахунок та нарахувати державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, виходячи із розрахунку прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 01.04.2007 року - 463 грн., з 01.10.2007 року - 470 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та ухвалити нову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ним трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо наявності поважних причин пропуску строку та прийняти рішення про поновлення строку чи застосувати наслідки пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції не вирішив заявлені клопотання сторін, не зясувавши коли позивач дізнався про порушення його прав і чи є причини пропуску строку поважними та не прийняв відповідного рішення.

В позовній заяві позивача не міститься зазначення поважності причин пропуску строку, будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалося. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду та необхідність застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог.

Вирішуючи позовні вимоги за 2008 рік, суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального права пославшись на Закон України Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Стаття 15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьмивикладена в наступній редакції: Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Вказані положення Закону не визнавалися неконституційними і діють на цей час, а відтак правомірно застосовувалися відповідачем при нарахуванні та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 році.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог за 2007 рік.

У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов`язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи які пов`язані з призначенням, перерахунком, здійсненням, наданням, одержанням пенсійних виплат,соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг , допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ даної категорії, провадження по яких відкрито. Тому судом касаційної інстанції є Верховний суд України, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2009 року скасувати в частині задоволених вимог.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 за 2007 рік відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В.Сафронова

ОСОБА_3