Справа № 2655/10
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. справа № 2а-224/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області на постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнано дії відповідача щодо відмови як дитині війни у підвищенні пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком з 19.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року протиправними, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день винесення постанови по справі.

Постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати підвищення до пенсії за віком позивачу як дитині війни, зобов`язано відповідача провести нарахування підвищення до пенсії за віком позивачу відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням положень ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 24.11.2009 року та здійснити виплату позивачу суми перерахунку. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не просить поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо застосування наслідку пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про своє порушене право в літку 2009 року.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки дана причина пропуску строку звернення до суду не може бути визнана поважною, оскільки про такі виплати позивач мав відомості під час виплати. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за період 09.07.2007 року по 31.08.2008 року.

Задовольняючи вимоги за 2008 2009 роки з 22 травня 2008 року суд першої інстанції правильно виходив з положень статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рікщодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив новій редакції.

Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено.

У 2009 році дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялася, а застосування відповідачем положень постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню для виконання покладених на нього обов`язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами не розглядається.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суди не ухвалюють рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2009 року скасувати в частині задоволених вимог за 2007-2008 роки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області щодо нарахування не в повному обсязі та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни з 01.09.2008 року по 31.12.2008 року - протиправними.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 01.09.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням виплаченої суми.

В задоволені решти вимог відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В. Сафронова

ОСОБА_2