Справа № 667/954/15-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 р.м.ОдесаСправа № 667/954/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Ігнатенко О.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Херсоні в особі Рукавишнікової О.О. про визнання протиправними дії/бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача усунути допущені порушення його права, шляхом скасування рішення УПФ України м. Херсона, яке без зазначення належного номера, без дати, реквізитів без підпису, що не відповідає обставинам (про результат перевірки довідки від 17.10.2013 року), відшкодувати недоплату пенсії за період з жовтня по січень; зобов'язати надати результати розгляду заяви, поданої в порядку Закону України "Про звернення" і запитувану інформацію, правильно вирахувати страховий стаж і коефіцієнт, здійснити доперерахунок з урахуванням компенсації, доплат на дитину, здійснити виплату пенсії; стягнути з УПФ м. Херсона на його користь моральну шкоду у розмірі 1 700 грн., судові витрати у розмірі 250 грн. за складання позову, 19 грн. за роздруківку документів прикладених до позову та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач з 17.11.2013 року є пенсіонером та йому була призначена пенсія у розмірі 2 618 грн.

Але, з жовтня 2014 року йому зменшено щомісячну пенсійну виплату до 759 грн. При цьому, позивач вказував, що йому безпідставно припинено виплату пенсії, без прийняття відповідного рішення пенсійного фонду, без рішення суду, а обґрунтовано вимоги пустим актом про результат перевірки достовірності довідки.

Також, на думку позивача, в акті навмисно перекручено фактичні обставини, а саме період, за який призначалась пенсія з 01.04.1994 року по 31.03.1999 року, в акті відображено зауваження з травня 1999 року по червень 2000 року, що не стосується обчислення пенсії. Також, на думку позивача, у зв'язку з виникненням розбіжностей у призначенні пенсії, відповідач повинен був звернутися до суду, але цього зроблено не було, а пенсія була зменшена.

При зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії від 19.11.2013 року, позивач за наполяганням відповідача погодився, що у випадку розбіжностей сум при обчисленні пенсії він відшкодує 100 % переплати, якщо це буде доведено згідно чинного законодавства, але відповідач до суду з цього приводу не звертався, а в односторонньому порядку зменшив суму пенсії до 759 грн.

На звернення позивача, в порядку вжиття досудових заходів та згідно Закону України "Про звернення громадян", щодо документального підтвердження своїх вимог, відповідач надіслав лист № 29284/12 від 29.10.2014 року, в якому сказано, що строк зберігання первинних документів становить три роки, а тому надання копії первинних документів, які підтверджують надходження коштів на рахунок ПФУ неможливо. Як вказував позивач, відповідачем не доведено на яких підставах припинено виплату пенсії у належній йому по праву сумі , а тому ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди з недоплати 7 436 грн. ( з жовтня 2014 року по січень 2015 року включно, недоплачуючи 2618-759 = 1859х4 = 7436) та через затримку виплати пенсії підвів під санкції ПАТ КБ "Приватбанк" - 480 грн. ( 120 грн. х 4 міс. = 420 грн.).

Через щоденні стреси, переживання, неспроможність забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби ( житло, харчування, утримання неповнолітньої дитини) відповідач своїми протиправними діями завдав позивачу моральної шкоди у розмірі 1 700 грн.

Також, позивач вказував, що відповідачем неправильно нараховано йому страховий стаж, а саме: замість 38 років фактичного трудового стажу, помилково вказано страховий стаж 36 років, що стало причиною щомісячної недоплати за два роки понаднормового стажу в сумі 17. 88 грн. ( 2х8,5 =17,32 грн.), а за 14 місяців ( з листопада 2013 року по січень 2015 року) неоплачена сума пенсії складає 250,32 грн. (17,88 х 14 = 250,32) і має бути відшкодована. Крім цього, ОСОБА_1 вказує, що неправильно визначений страховий стаж впливає на нарахування коефіцієнту страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії. З урахування страхового стажу 38 років (456 місяців) коефіцієнт страхового стажу (456х1,35): (100х12) = 0,5130.

До того ж, позивач вказував, що відповідачем впродовж 12 місяців не виплачувалося позивачу належні 150 гривень, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, а тому позивачу завдано матеріальної шкоди через недоплату за 14 місяців ( з листопада 2013 року по січень 2015 року) у розмірі 2 100 грн.

Також вказувалось, що в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" він тричі звертався до відповідача з інформаційним запитом, але відповідь не отримував взагалі, та вважав, що такими діями відповідача порушено його право доступу до публічної інформації.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні надати результати розгляду заяви поданої ОСОБА_2 26.11.2014 року до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні в порядку, передбаченому Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В іншій частині позову відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю або направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

З адміністративного позову вбачається, що позивач просив скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні без зазначення належних номера, без дати, реквізитів, без підпису, яке не відповідає обставинам (про результат перевірки довідки від 17.10.2013 року), але не додав цього рішення.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач уточнив, що має на увазі акт про результати перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату від 17.10.2013 № 56/1-13.

Проте, вказаний акт перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, а є виключно службовим документом, який лише фіксує обставини та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Акт не породжує для позивача правових наслідків, не є підставою для виникнення у нього будь-яких прав та обов'язків, отже ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту.

Висновки актів перевірок також не є остаточними, а є лише особистою думкою посадових осіб пенсійного органу, які проводять перевірки.

При цьому слід зазначити, що оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб пенсійного органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Отже, акт, складений посадовими особами пенсійного органу не є тим рішенням суб'єкта владних повноважень, яке породжує певні правові наслідки, не може бути предметом розгляду адміністративними судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно відсутні і підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування недоплати пенсії за цим актом.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України "Про доступ по публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно відмітки УПФУ в м. Херсоні від 26.11.2014 року на ім'я відповідача було подано інформаційний запит, в якому позивач просив надати певну інформацію та відповідь надіслати на адресу: АДРЕСА_1.

На підставі ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ по публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

В ході судового розгляду представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 було надіслано, на вказану позивачем адресу, відповідь на інформаційний запит у визначений законом строк, тобто в даному випадку позовна вимоги є обґрунтованими, підлягають задоволенню, наявні порушення мають бути усуненні, а отже в цій частині позов підлягає задоволенню, шляхом зобов'язання УПФУ в м. Херсоні надати відповідь ОСОБА_2 на запитувану інформацію.

При цьому судом першої інстанції правильно зауважено, що у цьому запиті позивач ставить питання про надання йому певної інформації, але не просить провести вирахування страхового стажу, коефіцієнту та перерахунку з урахуванням компенсації, доплат, а отже позовні вимоги про зобов'язання відповідача правильно вирахувати страховий стаж коефіцієнт, здійснити доперерахунок з урахуванням компенсації, доплат на дитину,здійснити виплату пенсії, відповідно до інформаційного запиту ОСОБА_2 від 25.11.2014 року є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Водночас до суду апеляційної інстанції пенсійним органом було надано розпорядження № 300 від 04.11.2014 та розпорядження № 199107 від 22.10.2014.

Варто зазначити, що саме ці розпорядження породжують правові наслідки для позивача, проте колегія суддів не може надати ним правову оцінку, оскільки в цьому випадку відбудеться розгляд нових позовних вимог, що неприпустимо з огляду на положення ч. 4 ст. 195 КАС України.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд першої інстанції дійшли до висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь 250 грн. та 19 грн. за роздруківку документів, прикладених до позову, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на ст. 87, 90 КАС України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 13 березня 2015 року у справі № 667/954/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 08 червня 2015 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян