Справа № 20356/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2010 р.справа № 2а-8346/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Божко Л.А. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Гусєві А.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська

на постанову: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2а-8346/09/0470

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська

до: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дніпропетровську

про: зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив зобовязати відповідача вчинити певні дії, а саме: включити до заліку відшкодування витрат, понесених позивачем по виплаті та доставці пенсій пенсіонерам, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, розташованих на території країн СНД, з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги за період з 01.05.2009р. по 31.05.2009р. у розмірі 55 447 гривень 43 коп.; зобовязати відповідача, починаючи з 01.04.2008р. включити зазначених в заяві пенсіонерів до актів щомісячних звірок по виплаті та доставці пенсій та стягнути з відповідача суму неприйнятих до відшкодування витрат на виплату пенсій громадянам, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, розташованих на території країн СНД, з урахуванням щомісячної державної адресної допомоги за період з 01.05.2009р. по 31.05.2009р. у розмірі 55 447 грн. 43 коп.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2а-8346/09/0470 залишені без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про неправильне застосування Дніпропетровським окружним адміністративним судом норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наводить положення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»та багатосторонньої Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., наголошує на тому, що виплати застрахованим особам здійснюється тим органом, до якого звернулася застрахована особа, при цьому страховик має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Окрім цього, позивач наводить розяснення Міністерства праці та соціальної політики України від 13.06.2004р. №03-3/3240/020-11, в якому зазначено, що вищевказані виплати мають бути відшкодовані Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України. Також, позивач посилається на розяснення Міністерства фінансів України №3590/0/14-08/039 від 25.04.2008р., в якому, виходячи із системного аналізу норм ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»та Постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26.03.2008 року, зроблений висновок про те, що відшкодування витрати позивача, повязані з виплатою щомісячної державної адресної допомоги повинно здійснюватись за рахунок коштів, з яких виплачуються пенсії по інвалідності та у звязку з втратою годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за рахунок коштів відповідача.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що особи, які отримали каліцтво на території СНД і переїхали в Україну на постійне місце проживання не є застрахованими в Україні, і на них не сплачувалися страхові внески, а тому здійснення їм страхових виплат є нецільовим використанням державних коштів.

Також посилається на те, що відшкодування витрат на виплату і доставку щомісячної державної адресної допомоги не передбачено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування) Пенсійному Фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4.

Державна адресна допомога має виплачуватись з коштів, з яких виплачується пенсія, або державна соціальна допомога за рахунок Державного бюджету, отже прямого обовязку щодо її відшкодування Фондом соціального страхування Пенсійному фонду не передбачено.

Вважає також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, Порядок не врегульовує спірних відносин, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків передбачено у випадку відсутності спору між сторонами.

Порядок також передбачає механізм відшкодування на централізованому рівні між Фондами, тому відповідач є неналежним.

Вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення та просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, за період з 01.05.2009 року по 31.05.2009 року позивачем проведено виплати пенсії по інвалідності та в звязку з втратою годувальника щодо потерпілих, які отримали травми за часів СРСР на підприємствах за межами України. Відповідач відмовився від підписання акта звірки та не приймає до заліку для відшкодування суми виплаченої державної адресної допомоги та витрат на її доставку в розмірі 55 447,43 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що щомісячна державна адресна допомога є самостійним видом пенсійних виплат і виплачується пенсіонеру з урахуванням приписів постанови КМУ № 265 від 26.03.2008 року з коштів державного бюджету України. Обґрунтовує своє рішення також тим, що державна адресна допомога не визначена в переліку виплат для відшкодування завданої здоровю шкоди, визначеного ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав учасників Содружества незалежних держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.92 року, пенсійне забезпечення громадян державучасниць ціїй угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території котрої вони проживають та всі витрати, повязані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Крім того, стаття 5 вказаної Угоди передбачає, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо визначеності видів відшкодування шкоди, яка здійснюються відповідно до ст. 21 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Пунктом 4 постанови КМУ № 265 від 26.03.2008 року передбачено, що виплата щомісячної державно адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Проте, закон має пріоритет в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України, як норма вищої юридичної сили, а тому колегія суддів вважає, що прямого обовязку Фонду соціального страхування щодо відшкодування витрат Пенсійного фонду з виплати державної адресної допомоги законом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що страховик, до якого звернулась застрахована особа, має право в порядку регресу звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених витрат, відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», проте в даному випадку вказаним законом виплати по наданню щомісячної державної адресної допомоги не передбачені та механізм відшкодування цих виплат на загальнодержавному рівні відсутній.

Посилання позивача на розяснення Міністерства праці та соціальної політики, а також Міністерства фінансів України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки ці документи не мають нормативно-правового характеру.

Крім того, колегія суддів погоджується з правовою позицію відповідача з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 5,6, 7 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, органи Пенсійного фонду щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено відповідні пенсії, проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України та управлінням дирекції Фонду соціального страхування в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Головні управління ПФУ та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування на підставі акта щомісячної звірки узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування Пенсійному фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування.

Фонду соціального страхування на підставі довідки про відшкодування на централізованому рівні до 25 числа місяці, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Вказаний порядок не враховує спірних відносин, які виникли у цьому випадку, оскільки встановлене ним правило включення до актів звірки витрат та підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

Крім того, оскільки відповідач не здійснює виплати відшкодування, він не є належним відповідачем в справі, а позивачу не належить право вимоги щодо стягнення спірних сум, оскільки згаданий Порядок передбачає механізм відшкодування на централізованому рівні.

Отже, спосіб захисту порушеного права невірно обрано позивачем.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.

За таких обставин підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 200, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2010 року по справі №2а-8346/09/0470 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 06.08.2010 року.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

судді Л. А. Божко

ОСОБА_3