Справа № 14591/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. справа № 2а-98/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2009 р. по справі № 2а-98/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати дії відповідача по призначенню, нарахуванню та виплаті сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправомірними, стягнути з відповідача сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 3616,15 грн.

Постановою постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ним трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, а позивач зазначив про те, що йому про порушення його права стало відомо в листопаді 2008 року. Вказуючи на поважність причин пропуску строку суд першої інстанції не зазначив доказів, за яких позивачка не мала можливості дізнатися про порушення її прав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки позивач звернувся до суду в лютому 2009 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню.

У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов`язаних із соціальними виплатами, який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи які пов`язані з призначенням, перерахунком, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат,соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг , допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ даної категорії , провадження по яких відкрито. Тому судом касаційної інстанції є Верховний суд України, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2009 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В.Сафронова

ОСОБА_3