Справа № 817/3949/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3949/14

08 червня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Таргоній А.В.,

за участю:

представника позивача - Челяди О.І.,

представника відповідача - Шелестюк Т.Ф.,

представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

Приватного підприємства-фірми "АБРИС"

до Управління Держземагенства у м.Рівне Рівненської області, Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, , -
в с т а н о в и в :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство-фірма «Абрис» з позовом до Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області, Начальника Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича, Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни про (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог):

визнання підстав для відмови у погодженні двох проектів землеустрою, розроблених Приватним підприємством-фірмою «Абрис» безоплатно у власність та у довгострокову оренду гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які викладені у висновках Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області за №03-851 від 11.07.2014 року та за №03-852 вцд 11.07.2014 року незаконними (протиправними);

визнання дій Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни незаконними (протиправними), що полягали у підготовці висновків про відмову в погоджені проектів землеустрою, розроблених Приватним підприємством-фірмою «Абрис» безоплатно у власність та у довгострокову оренду гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які викладені у висновках Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області за №03-851 від 11.07.2014 року та за №03-852 вцд 11.07.2014 року з незаконних підстав;

та зобов'язання Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області у відповідності до п.4 ст.105 Кодексу Адміністративного судочинства та п.5 ст.186-1 Земельного кодексу України протягом десяти робочих днів з дня одержання проектів землеустрою надати свої висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1 та надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 50 (п'ятдесят) років гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01. в АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приватним підприємством-фірмою "Абрис" згідно договорів від 21.10.2013 року №131-2013-10-Г та №132-2013-10-Г було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

В червні 2014 року позивач, як розробник проекту звернувся до Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області з проханням погодити два проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_3для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (листи від 27.06.2014 року №294 та №295).

11.07.2014 року Управлінням Держземагенства у м. Рівному Рівненської області надіслано на адресу позивача два висновки про відмову у погодженні проекту землеустрою №03-851 та №03-852.

Підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладені у висновку від 11.07.2014 №03-851 було недотримання при розробленні проекту землеустрою вимог ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій», а саме:

відсутня нотаріально засвідчена згода громадян ОСОБА_7 (АДРЕСА_2), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_11 (АДРЕСА_4;

порушено ст. 198 Земельного кодексу України - відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), зокрема відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

на плані земельної ділянки (стор.7,15), на кадастровому плані (стор.27) проекту землеустрою невірно складений опис суміжних власників (землекористувачів).

Підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладені у висновку від 11.07.2014 №03-852 було недотримання при розробленні проекту землеустрою вимог ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій», а саме:

порушено ст. 198 Земельного кодексу України - відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), зокрема відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

на плані земельної ділянки (стор.7,15), на кадастровому плані (стор.27) проекту землеустрою невірно складений опис суміжних власників (землекористувачів);

у Переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути (стор.32) проекту землеустрою не відображені обмеження в охоронній зоні навколо інженерних комунікацій (код 01.08), зокрема земельна ділянка розташована в межах проходження «червоної лінії» АДРЕСА_1

Не погоджуючись з прийнятими висновками позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

В силу вимог частини другої статті 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858 (далі - №858) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною третьою статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, визначеному статтею 186-1 цього Кодексу.

Зокрема, частина перша статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

При цьому, Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, є Державне агентство земельних ресурсів України.

Відповідно до частини четвертої статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною п'ятою статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів України розглядають проекти землеустрою на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, положенням документації із землеустрою та містобудівній документації, за наслідками чого надають свої висновки або про погодження проекту, або про відмову у такому погодженні в разі наявності обґрунтованих підстав, встановлених частинами 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини сьомої статті 186-1 Земельного кодексу України органам, зазначеним у частині першій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Як вбачається зі змісту висновків про відмову в погодженні проекту землеустрою, останні ґрунтуються на порушенні гр. ОСОБА_3 вимог частини 3 статті 50 Закону України «Про землеустрій», п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються в двох випадках: у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів);

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, статтею 50 Закону України "Про землеустрій" чітко визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, поміж іншого, включають письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

Землекористувачами земельної ділянки, яка розташована у м. Рівне по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1281 га. є: площею 0,1198 га. гр. ОСОБА_7, решта земельної ділянки обліковується частково за гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (АДРЕСА_3) та частково за гр. ОСОБА_11 (АДРЕСА_4, зокрема наведені обставини підтверджуються довідкою з державної статистичної звітності (форми №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Управління Держземагенства у м. Рівне Рівненської області від 06.11.2013 №02-1882.

До матеріалів справи відповідчем 1 було долучено план земельної ділянки по вул. Тиннівській землевласника (землекористувача) ОСОБА_7, землевласників (землекористувачів) ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які користуються земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.1968 №2-10071, зареєстровано в книзі №16-74-2124 та землевласника (землекористувача) ОСОБА_11, яка користується земельною ділянкою на підставі рішення Рівненської міської ради №7 від 14.06.1961, зареєстровано за №3809.

Разом з тим, суд встановив, що зазначені обставини не заперечувалися позивачем та були ним визнані під час складення проектів землеустрою, про що зазначено у пояснювальній записці до проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 2 пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

При цьому суд зазначає, що термін оформлення визначений пунктом 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №563-ХІІ «Про Земельну реформу», яким встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право на володіння або користування землею. В противному випадку надане їм раніше право користування земельною ділянкою після закінчення вказаного строку втрачається. В подальшому, термін оформлення був продовжений до 01.01.1998 року (Постанова Верховної Ради №4028-12 від 24.02.1994 року); до 01.01.2000 року (Постанова Верховної Ради №744-97 від 17.12.1997 року); до 01.01.2004 року (Постанова Верховної Ради №1312-14 від 17.12.1999 року); до 01.01.2008 року (Постанова Верховної Ради №1492-15 від 17.02004 року). Рішенням Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення щодо встановлення термінів оформлення прав на раніше надану земельну ділянку.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні (власності) земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу України, зберігають свої права на користування (власність) до оформлення ними у встановленому порядку прав власності або користування на землю. Тобто вони є користувачами (власниками) і з ними, як суміжниками, необхідно проводити погодження меж земельної ділянки, що формується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні нотаріально засвідчені письмові згоди громадян ОСОБА_7 (АДРЕСА_2), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_11 (АДРЕСА_4, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку про правомірність відмови Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладеної у висновках від 11.07.2014 №03-851 та №03-852.

З матеріалів справи також наявні проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_3для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, в яких відсутнє погодження меж цих земельних ділянок із суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 Земельного кодексу України встановлено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до частини першої, пункту "б" частини другої статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають в себе, в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

В свою чергу, додатком №2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.

Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.

Таким чином, твердження Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області щодо недотримання позивачем вимог пункту "б" частини 2 статті 198 Земельного кодексу України, яке полягало у відсутності у проектах землеустрою погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами знайшло свої підтвердження в ході розгляду справи.

При цьому суд зазначає що, як встановлено судом та підтвердив під час засідання представник Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області форма акту погодження меж земельної ділянки не розроблена, але вимога щодо погодження меж земельної ділянки передбачена законом і повинна дотримуватись, а тому всі розробники подають саме акт прийомки-передачі межових знаків в якому і робляться відповідні відмітки про погодження меж земельних ділянок.

Стосовно тверджень позивача та представника третьої особи стосовно того, що в кадастровому плані земельних ділянок, де немає вказано кадастрових номерів суміжних земельних ділянок, що є підтвердженням відсутності суміжних власників/користувачів земельних ділянок, то суд зазначає, що така відсутність у кадастровому плані земельних ділянок кадастрових номерів суміжних земельних ділянок може бути обумовлена відсутністю останніх взагалі, оскільки такі не присвоювались, що в свою чергу не суперечить вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Але, землекористувачами суміжних земельних ділянок є громадяни ОСОБА_7 (АДРЕСА_2), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_11 (АДРЕСА_4, то Приватним підприємством-фірмою «Абрис» при розробці проектів землеустрою було невірно складено описи меж земельних ділянок, а саме: на ділянці площею 0,0982 га від А до Б, від Б доВ та від В до Г; на ділянці площею 0,0018 га від А до Б, від Б до А.

При цьому суд зазначає, що погоджується з представником відповідача та третьої особи, що довідка форми 6-зем є лише різновидом статистичної звітності, а не правовстановлюючим документом, який б слугував підставою виникнення права брати до уваги відомості вказані в такій довідці, при тому, що і позивачем не доведено право власності чи користування земельними ділянками іншими особами.

Відповідачем надано суду лист від 25.05.2015 року з копією рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14.01.1960 року про відведення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_5 під будівництво індивідуального житлового будинку громадянці ОСОБА_11. Крім того, відповідач додав суду копію заяви ОСОБА_8, відповідно до якої остання звертається до відповідача з заявою про заборону приватизації ОСОБА_13 землі.(вх. від 21.05.2015 року).

Під час судового розгляду, представник третьої особи вказав суду про те, що за інформацією, що йому відома таку заяву ОСОБА_8 змусили написати представники відповідача. Але, будь яких підтверджень з цього приводу суду надано не було. Крім того, суд зазначає, що ані ОСОБА_8 ані представник позивача та третьої особи в разі обґрунтованих підстав непозбавлені права на звернення до відповідних правоохоронних органів чи органів прокуратури з приводу перевірки фактів вчинення протиправних дій з боку відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сукупність встановлених в ході судового розгляду справи фактичних обставин дає суду підстави для висновку, що відповідач 1, приймаючи висновки про відмову у погодженні проектів землеустрою №03-851 від 11.07.2014 року та №03-852 від 11.07.2014 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни, що полягали у підготовці висновків про відмову в погодженні проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Судом встановлено, що головний спеціаліст відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольга Василівна при складанні зазначеного висновку не діяла як суб'єкт владних повноважень, який наділений функціями щодо прийняття рішення щодо відмови у погодженні проекту землеустрою, а виконувала свої посадові обов'язки відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель та положення про Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, та від імені Управління Держземагентства у м. Рівному Рівненської області, який, в свою чергу, і виступає у спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог Приватного підприємства-фірми "Абрис" про зобов'язання Управління протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою надати свій висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1 та надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 50 (пятдесят) років гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд наголошує, що суд не може втручатись в діяльність суб'єкта владних повноважень та підміняти його в частині реалізації ним власних повноважень, в тому числі шляхом прийняття замість рішення, що оскаржується, іншого рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.12.2006 року по справі №21-527во06, та є обов'язковою для врахування в силу вимог частинипершої статті 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, так як погодження проектів землеустрою належить до дискреційних повноважень Управління Держземагентства у м.Рівному Рівненської області, що унеможливлює їх здійснення судом, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, відповідачами доведено перед судом правомірність вчинених дій, а позовні вимоги Приватного підприємства-фірми "Абрис" є необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволені адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні, - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 09 червня 2015 року.