Справа № 19903/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2010 р.справа № 2а-3876/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О. ,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_1,

- представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську про визнання рішень недійсними,

у с т а н о в и л а:

27 лютого 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську про визнання рішень недійсними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 20.10.2008 р. відповідачем за результатами перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 233 614,69 грн. Згідно з актом позивач за зовнішньоекономічним контрактом порушив вимоги статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»щодо строку поставки продукції, що явилося причиною нарахування пені. Продукція позивача фактично надійшла на митну територію України своєчасно і лише розмитнена була з порушенням зазначеного строку, що не є порушенням. Прийняте відповідачем рішення частково (в сумі 194 014,99 грн.) оскаржувалося позивачем до податкових органів вищих інстанцій, але було залишено без змін. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсними рішень №№ /35887 від 16.10.2008 р., /1/38786 від 11.11.2008 р., /2/42131 від 09.12.2008 р. (а.с.а.с. 3 6).

20 листопада 2009 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог. Подану заяву позивач обґрунтував тим, що, оскаржуючи у позасудовому порядку прийняте рішення, він також звернувся із скаргою до ДПА України, яка залишила скаргу без розгляду, пославшись на те, що позивач порушив десятиденний строк її подання. Водночас, на думку позивача, закон передбачає місячний строк для звернення з такою скаргою, тому вона вважається погодженою відповідачем. Ураховуючи викладене, позивач просить визнати частково недійсними прийняті рішення, в межах 194 014,99 грн. (а.с.а.с. 67 69).

09 квітня 2010 року Запорізьким окружним адміністративним судом було ухвалено постанову, якою суд відхилив позов. Постанова суду полягає у тому, що за законом датою імпорту у випадку ввезення продукції на територію України є не день фактичного надходження товару на територію України, а дата завершення оформлення вантажної митної декларації, тому висновок про порушення позивачем передбачених законом строків ввезення продукції за зовнішньоекономічним контрактом є обґрунтованим (а.с.а.с. 105 108).

07 квітня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач послався на доводи, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач вказав, що суд проігнорував його довід щодо фактичного задоволення ДПА України скарги на прийняте відповідачем рішення та жодним чином не спростував його. Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити поданий позов (а.с.а.с. 121 123).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що

21.03.20087р. між позивачем та фірмою «ЕМАG Leipzig Маschinenfabrik Gmbh»(Німеччина) було укладено контракт № DN-EL/0370, за яким фірма «ЕМАG Leipzig Маschinenfabrik Gmbh»зобовязалася поставити позивачу певну продукцію та виконати певну роботу. Загальна сума контракту склала 7 096 052,00 Євро. (а.с.а.с. 7, 8).

На виконання умов укладеного контракту позивач у період з 03.05.2007 р. по 01.06.2007 р. здійснив передплату в сумі 2 128 800,00 Євро. (03.05.2007 р. 270 000,00 Євро, 07.05.2007 р. 230 000,00 Євро, 01.06.2007 р. 1 628 800,00 Євро). Граничні терміни надходження валютних цінностей на територію України 01.08.2007 р., 05.08.2007 р. та 3.08.2007 р. відповідно.

05 вересня 2007 року позивачем було отримані індивідуальні ліцензії НБУ на перевищення встановлених строків розрахунків за імпортними операціями, а саме:

- індивідуальна ліцензія НБУ № 411 на суму 270 000,00 Євро, яка діяла з 02.08.2007 р. по 01.05.2008 р.;

- індивідуальна ліцензія НБУ № 412 на суму 230 000,00 Євро, яка діяла з 06.08.2007 р. по 01.05.2008 р.;

- індивідуальна ліцензія НБУ № 413 на суму 1 628 800,00 Євро, яка діяла з 31.08.2007 р. по 01.05.2008 р.

Імпортна продукція від нерезидента надійшла у період з 24.04.2008 р. по 08.05.2008 р. згідно з вантажними митними деклараціями типу ІМ 40 на загальну суму 2 580 472,00 Євро (20 46 423,33 грн.). За станом на 08.05.2008 р. по розрахунках за контрактом встановлено кредитове сальдо в сумі 451 672,00 Євро.

У межах виконання контракту з порушенням встановленого строку отримано продукцію на суму 1 414 728,00 Євро, а саме:

- продукцію на суму 372 200,00 Євро фактично імпортовано 08.05.2008 р. на підставі вантажної митної декларації типу ІМ 40 № 110000002/8/203895 з порушенням строку розрахунків на 7 днів (а.с.а.с. 13, 14);

- продукцію на суму 372 200,00 Євро фактично імпортовано 08.05.2008 р. на підставі вантажної митної декларації типу ІМ 40 № 110000002/8/203896 з порушенням строку розрахунків на 7 днів (а.с.а.с. 11, 12);

- продукцію на суму 51 300,00 Євро фактично імпортовано 08.05.2008 р. на підставі вантажної митної декларації типу ІМ 40 № 110000002/8/203892 з порушенням строку розрахунків на 7 днів (а.с.а.с. 15, 16);

- продукцію на суму 619 028,00 Євро фактично імпортовано 08.05.2008 р. на підставі вантажної митної декларації типу ІМ 40 № 110000002/8/203893 з порушенням строку розрахунків на 7 днів (а.с.а.с. 9, 10).

14 серпня 2008 року та 25.0.2008 р. у позивача відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог валютного законодавства.

За результатами проведеної перевірки 02.10.2008 р. було складено акт (а.с.а.с. 17 27), у якому було встановлено викладені вище порушення позивачем статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

На підставі складеного акту 16.10.2008 р. було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /35887, яким визначено пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 233 614,69 грн., які позивач мав сплатити протягом 30 днів (а.с. 28).

Прийняте відповідачем рішення частково (в сумі 194 014,99 грн.) оскаржувалося позивачем до відповідача та ДПА у Дніпропетровській області і було відповідними рішеннями залишено без змін з прийняттям рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій №№ /1/38786 від 11.11.2008 р., /2/42131 від 09.12.2008 р. (а.с.а.с. 70 81).

18 грудня 2008 року позивач звернувся з повторною апеляційною скаргою на прийняті рішення до ДПА України. Рішенням від 17.02.2009 р. податковий орган залишив подану скаргу без розгляду через порушення десятиденного строку, передбаченого для її подання (а.с.а.с. 82 85).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Митним кодексом України, Законом України від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затверджено Постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 р. № 136.

В силу частини 1 статті 2 Закону № 185/94-ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

З матеріалів справи вбачається що висновок передбачений приведеною нормою позивачем надано не було.

Відповідно до статті 6 Інструкції банки виконують функції агентів валютного контрою і несуть відповідальність за невиконання цієї функції.

Згідно з абзацом 1 пункту 5.9 статті 5 Інструкції банк надає податковим органам інформацію про виявлені у звітному місяці факти порушень в разі ненадходження в законодавчо встановлені строки (або строки, визначені в висновках) виручки, товарів.

У свою чергу податкові органи, отримавши відповідну інформацію від банків, здійснюють нарахування пені відповідно до абзацу 1 статті 4 Закону № 185/94-ВР, за якою порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У відповідності з пунктом 16 статті 1 МК України митний режим це сукупність норм, встановлених законами України з питань митної справи, що залежно від заявленої мети переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України визначають порядок такого переміщення та обсяг митних процедур, які при цьому здійснюються.

За змістом частини 1 статті 186 МК України декларант самостійно визначає митний режим товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до мети їх переміщення та на підставі документів, що подаються митному органу для здійснення митного контролю та митного оформлення.

Частина 4 статті 86 МК України передбачає, що з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

В силу абзацу 11 пункту 1.1 статті 1 Інструкції здійснення поставки це оформлення ВМД (у випадку ввезення продукції на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або виконання нерезидентом усіх зобов'язань щодо поставки, покладених на нього за договором (в інших випадках).

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.3 статті 3 Інструкції банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню, на підставі ВМД (типу IM-40 «Імпорт», IM-41 «Реімпорт», IM-72 «Магазин безмитної торгівлі», IM-75 «Відмова на користь держави», IM-76 «Знищення або руйнування») та за наявності інформації про цю операцію в реєстрі ВМД, а в інших випадках після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг.

Аналізуючи диспозиції приведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що датою імпорту у спірному випадку є дата завершення оформлення вантажної митної декларації.

Судом встановлено, що продукцію за укладеним позивачем зовнішньоекономічним контрактом було імпортовано лише 08.05.2008 р., тобто з порушенням передбаченого законом строку, тому рішення про застосування санкцій було прийнято обґрунтовано.

Що стосується доводів позовної заяви та апеляційної скарги щодо задоволення повторної апеляційної скарги позивача, поданої до ДПА України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з абзацами 1, 3 підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ у разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги до контролюючого органу вищого рівня. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Зі змісту приведеної норми випливає, що скарга (повторна скарга) може вважатися задоволеною за умови порушення контролюючим органом двадцятиденного строку її направлення лише в разі, якщо її розглянуто по суті, тобто прийнято рішення про повне або часткове незадоволення його скарги.

З матеріалів справи вбачається, що повторну апеляційну скаргу, подану до ДПА України, було залишено без розгляду, а тому правила підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-ІІІ не можуть регулювати спірні правовідносини.

У відповідності з частиною 2 статті 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи це, колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції, зокрема, через незясування (неоцінку) питання про порушення відповідачем двадцятиденного строку направлення рішення за скаргою, є хибним та необґрунтованим.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

За змістом частини 1 статті 86 КАС України виключне право оцінки доказів належить суду, який здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши їх.

Таким чином, перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську про визнання рішень недійсними, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 26 серпня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко