Справа № 39354/09
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2010 р. справа № 2а-690/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу

на постанову: Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2009р. у справі №2а-690/09 (головуючий суддя Бондар Я. М.)

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу

про: визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, зобов'язання до вчинення певних дій,

в с т а н о в и л а :

09 червня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом, в якому просила відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнати дії відповідача неправомірними; стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з січня 2006 року по квітень 2009 року, включно; зобовязати відповідача нараховувати позивачу щомісячну соціальну допомогу, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", надалі при нарахуванні пенсії.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції позивач змінив свої позовні вимоги, просив відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнати дії відповідача неправомірними; стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з січня 2006 року по червень 2009 року; зобовязати відповідача нараховувати позивачу щомісячну соціальну допомогу, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2009 року по справі №2а-690/09 вимоги позивача задоволені частково. Бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та за період з 22.05.2008р. по червень 2009 року, включно, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком визнана неправомірною; відповідача зобовязано здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за вказані періоди в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В задоволенні інших вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги відповідач мотивує тим, що суд першої інстанції неправомірно поновив позивачу строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, а також всупереч вимогам ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України безпідставно вийшов за межі позовних вимог; відповідач заперечує проти розрахунку судом першої інстанції суми підвищення до пенсії позивачу. Окрім цього, відповідач стверджує про те, що суд першої інстанції неправомірно застосував аналогію Закону, внаслідок чого зробив невірні висновки щодо визнання його бездіяльності відносно нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідач вважає, що немає підстав для визнання бездіяльності Пенсійного фонду України неправомірною, оскільки законодавством передбачено, що фінансування підвищення до пенсії проводиться із Державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного фонду України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Саксаганськомк районі м. Кривого Рогу.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Заперечення апелянта щодо невизначеності органа виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007 року такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.08 по 31.12.08 року.

В наступному це питання було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Сторони не оспорюють, що протягом 2008 року та по час розгляду справи в суді позивач отримував виплату підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму або, відповідно, від мінімальної пенсії за віком.

Щодо порушень прав позивача у 2009 році, а саме з 01.01.2009 року по червень 2009 року, суд апеляційної інстанції вважає, що в період з 01.01.2009 року по 30.06.2009 року у відповідача не було будь-яких законних підстав для невиконання приписів ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки протягом цього часу ця норма залишалася діючою та обмежень щодо її застосування не було. Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивача у вказані періоди були порушені.

Проте, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про безпідставне визнання поважною причини пропуску позивачем строку звернення до суду, який визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано переконливих доказів пропуску строку з поважної причини, а його юридична необізнаність не може слугувати підставою для поновлення строку, оскільки мова йдеться про нормативні акти та рішення Конституційного Суду України, які офіційно оприлюднюються в засобах масової інформації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду, передбачені ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за період, що передує 09.06.2008 року.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату втрат від інфляції, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.91 року № 1282-12, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України, пенсія позивача перебільшує зазначений мінімум.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, компенсація втрати частини доходів громадян у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі несвоєчасної виплати нарахованих доходів. У даному випадку спірні суми доплати до пенсії не були нараховані, отже на думку суду, компенсації не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу у повному обсязі надбавки до пенсії, а також зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки до пенсії, згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 08.06.2008р. є обґрунтованими, але вони не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропущенням позивачем строку для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що порушення процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, яке відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови, якою слід відмовити в частині поновлення позивачу строку звернення до суду з адміністративним позовом та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 08.06.2008р.

Колегія суддів вважає, що в іншій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 197, 198, п.4 ст. 202, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м.Кривого Рогу задовольнити частково.

Скасувати постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2009 року року по справі №2а-690/09 та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення надбавки до пенсії, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за періоди: з 09.06.2008р. по 30.06.2009р.;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1, згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.06.2008р. по 30.06.2009р., розрахованої з урахуванням вимог ч. 1. ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати, за відрахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

Судді: М. В. Мірошниченко

ОСОБА_2