Справа № 872/12058/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" квітня 2015 р. справа № 804/6330/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 р. у справі № 804/6330/13-а

за позовом Громадської організації водний клуб "КОМУНАРІВЕЦЬ"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

08.05.2013 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 17.04.2013 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем по земельному податку з юридичних осіб на суму 81 380,48 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 20 345,12 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідачем не встановлено категорію земель, до якої належить земельна ділянка площею 2,6070 га (кадастровий номер 81029018), яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Набережна Заводська, 94Л.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно даних земельного кадастру земельна ділянка площею 2,6070 га, розташована за адресою м. Дніпропетровськ вул. Набережна Заводська, 94Л є землями несільськогосподарського призначення, до яких застосовується ставка земельного податку в розмірі 1 відсотка.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований 03.11.1992 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, перебуває на обліку у відповідача, як платник податків.

29.03.2013 року відповідачем, на підставі п.п 20.1.4 п. 201 ст. 20 та п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.1 ст. 76, п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку позивача по земельному податку за 2012 рік, за результатами якої складено акт перевірки № 1004/151/24602896 від 29.09.2013 року.

Згідно висновків акта перевірки з боку позивача виявлено порушення п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України в декларації по платі за землю № 38595 від 01.02.2013 року на суму 81 380,48 грн. за 2012 рік.

17.04.2013 року, на підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем по земельному податку з юридичних осіб на суму 81380,48 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 20345,12 грн.

Висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що позивачем безпідставно застосовано ставку земельного податку з юридичних осіб у розмірі 0,03 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, в той час як необхідно застосовувати ставку в розмірі 1 відсоток, передбачену п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 269.1.1, 269.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно даних державного земельного кадастру (а.с. 54) спірна земельна ділянка відноситься до земель несільськогосподарського призначення.

Посилання представника позивача на те, що згідно статуту позивач є некомерційною організацією, що створена для забезпечення зберігання особистих транспортних засобів громадян та човнів, а також ведення водного господарства щодо забезпечення виконання екологічних засобів для збереження Дніпра, не беруться до уваги колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно матеріалів справи позивачем не проведено державну реєстрацію права користування земельною ділянкою, а тому останнім належним чином не оформлено право користування земельною ділянкою, проте це не є предметом спору в цій справі, оскільки податковий орган правомірно використав для нарахування податку дані Державного земельного кадастру.

Колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, викладеними в акті перевірки, що правомірність застосування ставки в розмірі 0,03%, визначеної в податковій декларації позивачем не підтверджена.

Таким чином, посилання позивача на належність земельної ділянки, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ вул. Набережна Заводська, 94-Л, до складу земель державного лісового фонду Ленінського лісництва ДП «Дніпропетровський лісгосп» та її використання з метою, що визначена п. 276.1 ст. 276 Податкового кодексу України, не мають під собою підґрунтя, оскільки цільове призначення земельної ділянки встановлюється рішенням органу державної влади, а не визначається статутом юридичної особи.

Також посилання позивача на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №2а/0470/5075/12 від 28.05.2012 року, якою визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби від 09.04.2012 року № , не беруться до уваги колегією суддів, оскільки суд не пов'язаний правовою позицією іншого судового рішення, адже ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільняє лише від доказування обставин встановлених судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу

Пунктом 276.5 ст. 276 Податкового кодексу України встановлено, що у разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пунктах 276.1 та 276.4 цієї статті, іншим суб'єктам, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється відповідно до статті 274 цього Кодексу від нормативної грошової оцінки, визначеної з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта функціонального використання цих площ залежно від виду економічної діяльності орендаря, та статті 275 цього Кодексу.

У відповідності до п. 276.1 ст. 276 Податкового кодексу України податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів), зайняті житловим фондом, автостоянками для зберігання особистих транспортних засобів громадян, які використовуються без отримання прибутку, гаражно-будівельними, дачно-будівельними та садівницькими товариствами, індивідуальними гаражами, садовими і дачними будинками фізичних осіб, а також за земельні ділянки, надані для потреб сільськогосподарського виробництва, водного та лісового господарства, які зайняті виробничими, культурно-побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами, справляється у розмірі 3 відсотків суми земельного податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, а саме, даних Державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена та станом на 2010 рік складає 8389740,37 грн. і в подальшому змінена не була.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб та застосовано ставку податку в розмірі 1 відсоток, що передбачено ст. 274 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.205, ст.207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 р. у справі № 804/6330/13-а - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун