Справа № 824/366/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/366/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника прокуратури Рапіти О.В., представника відповідача - Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Патєхіної Ж.О., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової Марії Миколаївни, Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

В поданому до суду позові, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, військова прокуратура Чернівецького гарнізону, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, просить суд:

1)визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової Марії Миколаївни №18402701 щодо державної реєстрації прав власності за ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

2)зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18402701.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що оскаржуване ним рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки було прийнято на підставі нікчемного правочину - договору про поділ спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року. На думку позивача, указаний правочин є нікчемний, оскільки порушує публічний порядок так як був спрямований на незаконне заволодіння майном держави. Скасування ж судом рішення про державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_4 є підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності за цією особою.

Відповідач приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатова М.М. проти задоволення позовних вимог, пред'явлених до неї, заперечувала, посилаючись на правомірність своїх дій при прийнятті оскаржуваного рішення. Вказувала, що на час прийняття оскаржуваного позивачем рішення вона не знала про визнання в судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину АДРЕСА_1, від 17 грудня 2009 року, укладеного між концерном «Військторгсервіс» в особі «Управління Західного оперативного командування» та ОСОБА_6 В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні записи щодо обтяження на вказане майно. Крім цього, на думку відповідача, розгляд справи щодо скасування права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно потребує розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції проти задоволення позовних вимог, пред'явлених до неї, заперечувала. Вказувала про відсутність у даних правовідносинах спору між позивачам та Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції. Зазначала про недоцільність наразі заявляти до суду вимогу про зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року, оскільки таке скасування може бути проведено за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Залучені ухвалою суду від 20 квітня 2015 року до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд в позові відмовити повністю. Зокрема, вказували про те, що вони є законними власниками спірного нерухомого майна і на момент прийняття нотаріусом оскаржуваного позивачем рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні записи щодо обтяження на це майно. Також вказували про безпідставність тверджень позивача щодо нікчемності договору про поділ спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року та про те, що позов про застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на абз.2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Крім цього, на думку третіх осіб, прокурор, посилаючись на протиправність дій приватного нотаріуса, не вказав конкретні положення закону, що були порушені останнім, а вимоги до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції є безпідставними, оскільки позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення його прав указаним відповідачем.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 грудня 2009 року між концерном «Військторгсервіс» в особі «Управління Західного оперативного командування» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину АДРЕСА_1.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 грудня 2013 року у справі №725/4977/13-ц за позовом заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, позов задоволено і визнано недійсним указаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17 грудня 2009 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року залишено без змін рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 грудня 2013 року.

Таким чином, зазначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили 19 березня 2014 року, про що на копії цього судового рішення міститься відповідна відмітка.

Крім цього, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року залишено без змін рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 23 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року.

Враховуючи, що Міністерство оборони України не могло розпоряджатися державним майном - приміщенням магазину АДРЕСА_1, оскільки в Державному реєстрі прав власником указаного майна значилась ОСОБА_6, у серпні 2014 року заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся до суду з позовом про витребування вказаного нерухомого майна у ОСОБА_6 та визнання права власності на нерухоме майно за державою.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року, указаний позов задоволено частково. Визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс» право власності на нерухоме майно - приміщенням магазину АДРЕСА_1. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 вказане нерухоме майно.

Листом від 04 березня 2015 року №4/818 вих-15 військова прокуратора Чернівецького гарнізону зверталась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції щодо скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності нерухомого майна - приміщенням магазину АДРЕСА_1, за ОСОБА_6 та ОСОБА_4

У відповідь Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції листом від 11 березня 2015 року №100/06-10, повідомила, посилаючись на положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про те, що єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Поряд з цим судом також встановлено, що 26 грудня 2014 року між ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_4 укладено договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М.

Відповідно до указаного договору, зокрема, приміщення магазину, загальною площею 117,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року, належить ОСОБА_6, в результаті поділу в натурі спільного сумісного майна подружжя є приватною власністю ОСОБА_4 і фактично перебуває у його володінні.

На підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 26 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на нерухоме майно - приміщення магазину АДРЕСА_1.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року того ж дня приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_4 відносно зазначеного нерухомого майна.

За указаних обставин, військова прокуратура Чернівецького гарнізону, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі -Закон №1952-IV).

За змістом статей 2, 3, 9 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 41 цього Закону. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з цим статтею 26 Закону №1952-IV визначено внесення записів до Державного реєстру прав.

Відповідно до цієї статті записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Відповідно до вимог пункту 2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Згідно пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що однією з підстав для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є договір, укладений у порядку, встановленому законом. Державний реєстратор (у випадках, встановлених законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт) позбавлений можливості самостійно скасовувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, вносити запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав. Для того, щоб внести запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, необхідно в судовому порядку скасувати рішення державного реєстратора. Відсутність судового рішення стосовно скасування рішення державного реєстратора перешкоджає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису. Такий запис державний реєстратор може вносити за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Як вбачається з обставин справи, оскаржуване позивачем рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року було прийнято на підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 26 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

На думку військової прокуратури Чернівецького гарнізону, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, зазначений правочин є нікчемним, а тому прийняте на його підставі рішення суб'єкта владних повноважень підлягає скасуванню в судовому порядку, що, в свою чергу, буде підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності за третьою особою.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень частини першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, за змістом наведених норм, нікчемним правочином є правочин, недійсність якого встановлена законом і визнання такого правочину недійсним в судовому порядку не вимагається. Нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок, тобто такий правочин, який був спрямований на, зокрема, незаконне заволодіння майном держави.

В ході розгляду даної адміністративної справи судом на підставі наявних у справі письмових доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі, встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 станом на 26 грудня 2014 року знали про визнання недійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину, загальною площею 117,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, від 17 грудня 2009 року, та про судове рішення щодо визнання за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс» права власності на указане нерухоме майно й витребування цього майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 Однак 26 грудня 2014 року остання умисно з метою передачі у власність іншій особі зазначеного нерухомого майна уклала зі своїм чоловіком ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, що був посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М. Відповідно до цього договору власником вказаного вище нерухомого майна став ОСОБА_4 Саме на підставі подання ОСОБА_4 такого договору приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатовою М.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на нерухоме майно - приміщення магазину, загальною площею 117,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, із внесенням в подальшому відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на встановлені обставини, суд погоджується з доводами військової прокуратури Чернівецького гарнізону, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, про те, що договір про поділ спільного сумісного майна подружжя від 26 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, щодо передачі у власність ОСОБА_4 нерухомого майна - приміщення магазину, загальною площею 117,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, порушує публічний порядок, оскільки фактично був спрямований на незаконне заволодіння майном держави, а тому такий правочин є нікчемним.

Суд вважає, що винесене на підставі нікчемного правочину рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на нерухоме майно - приміщення магазину АДРЕСА_1, підлягає скасуванню.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване позивачем рішення було прийнято суб'єктом владних повноважень без урахування усіх обставин, що мали значення при його прийнятті.

Беручи до уваги положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваного рішення відповідача також визнати його протиправним.

На переконання суду, в даному випадку права держави в особі Міністерства оборони України, в інтересах якої діє військова прокуратура Чернівецького гарнізону, підлягають захисту саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за третьою особою.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на нерухоме майно - приміщення магазину АДРЕСА_1, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду справи відповідач приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатова М.М. вказувала про правомірність оскаржуваних дій.

Між тим, слід зазначити, що позивачем у даній справі не оскаржуються як такі дії приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової М.М., а оскаржується рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року.

Крім цього, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатова М.М., а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, вказували, що розгляд справи щодо скасування права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно потребує розгляду в порядку цивільного судочинства. Треті особи, зокрема, у своїх запереченнях вказували, що позов про застосування наслідків недійсності правочину підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, посилаючись при цьому на абз. 2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України.

Водночас суд зазначає, що предметом даного позову є рішення суб'єкта владних повноважень та вирішення питання щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, що належить розглядати в порядку адміністративного судочинства за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Даний позов не є позовом про застосування наслідків недійсності правочину в розумінні абз. 2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, згідно якого у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 від 26 грудня 2014 року, то суд вважає їх передчасними й безпідставними, оскільки згідно наведених вище положень Закону №1952-IV та Порядку №3502/5 внесення державним реєстратором запису до Державного реєстру прав проводиться за заявницьким принципом. Тобто запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав вноситься державним реєстратором на підставі поданої заяви та рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Саме судове рішення у даній справі, що набрало законної сили, за заявою особи є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, пред'явлених до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Іпатової Марії Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18402701 від 26 грудня 2014 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права приватної власності на нерухоме майно - приміщення магазину АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 08 червня 2015 року.