Справа № 19231/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2010 р. справа № 2а-309/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання неправомірних дій та сплату недонарахованих сум виплат допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила суд визнати дії відповідача по нарахуванню і виплаті сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік неправомірними, стягнути з відповідача на її користь суму недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 2167,20грн., стягнути з відповідача на її користь всі понесені нею судові витрати, повязані з розглядом справи. Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнанні неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Відповідач проти позову заперечував.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період часу з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, у розмірі 2062,12грн. Стягнуто з бюджету міста Павлоград Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 03,40грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, у розмірі 2062,12 грн. та прийняти нове рішення. В обґрунтування своїх вимог, апелянт посилався на те, що здійснював виплати вказаної допомоги у відповідності до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та у межах передбаченого цим законом обсягу видатків. Зазначали, що стаття Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, якою було зупинено на 2007 рік дію ст. 15 Закону України Про допомогу сімям з дітьми, була визнана неконституційною та втратила чинність з дня прийняття Рішення Конституційного Суду України, тобто - з 09 липня 2007 року. Зазначали, що, згідно позовної заяви, ОСОБА_1 не посилалась на жодні обставини, які завадили їй своєчасно звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав, тому незастосування судом строків позовної давності є неправомірним.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не надавала.

Постанова суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами фактично не оскаржувалась, оскільки апелянт в апеляційній скарзі не зазначав, що він не згоден з постановою в цій частині, а позивачка апеляційну скаргу до суду не подавала, тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а в частині відмовлених позовних вимог постанова суду залишається без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення позивачкою до суду. Адже позивачка має малолітню дитину, яка потребує постійного догляду, спеціальні видання, в яких друкуються Рішення Конституційних судів, не завжди доступні в сільській місцевості, де мешкає позивачка, вона також позбавлена можливості своєчасно отримати належну юридичну допомогу з цього питання. Тому посилання апелянта на відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду у даному випадку визнаються колегією суддів безпідставними.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.9).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до кінця поточного року.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст..56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними, так як в судовому засідання достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", тобто, у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Суд першої інстанції правильно визначив період в 2007 році, за який відповідачу необхідно було провести перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на користь позивачки, виходячи з розмірів прожитого мінімуму, встановлено для дітей віком до 6 років..

Оскільки рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 103, 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", визнані неконституційними, вони втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.

Тому, відповідач зобовязаний був провести перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на користь позивачки лише за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно.

Згідно ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлюється з 01 квітня 2007 року - у розмірі 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - у розмірі 470 грн.

Враховуючи, що допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку саме у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного для дітей віком до 6 років на час судового розгляду справи за період з 09.07.2007 р. по грудень 2007 р., включно, відповідачем не призначалась та не нараховувалась, що суду не надано доказів того, що на рахунки відповідача станом на час розгляду справи в суді були перераховані бюджетні кошти для виплати вказаної допомоги позивачці саме в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, у відповідності до положень ст.. 162 КАС України, суд повинен був зобовязати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року,включно, виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за відповідний період, а саме: з 09 липня 2007 року - з розміру 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - з розміру 470 грн. щомісяця, з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначений період.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду в цій частині, поклавши на відповідача обовязок нарахування та виплати позивачці належних сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, відповідно до Закону, оскільки підстави для стягнення конкретної суми відсутні..

Керуючись п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, 205,207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період часу з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, у розмірі 2062,12грн. змінити, зобовязавши Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за відповідний період, а саме: з 09 липня 2007 року - з розміру 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - з розміру 470 грн. щомісяця, з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначений період.

В решті постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_3