Справа № 807/2472/14
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 р. № 876/8964/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Большакової О.О.,

Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року в адміністративній справі № 807/2472/14 за позовом ОСОБА_2 до Чопської митниці Міндоходів в особі старшого інспектора відділу митного оформлення ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Патрен», про визнання протиправною та скасування картки відмови в пропуску транспортного засобу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправними дії Чопської митниці Міндоходів щодо складання та вручення картки відмови у пропуску через митний кордон від 03.06.2014 року № 305060903/2014/00011; визнати протиправним та безпідставним факт встановлення Чопською митницею для ввезення службового транспортного засобу «Volkswagen passat», р.н. НОМЕР_1, митного режиму «транзит» з призначенням «особисте користування»; зобов'язати Чопську митницю Міндоходів внести зміни до даних ПІК «Інспектор 2006», а саме: перевести транспортний засіб підприємства, що використовуються в комерційних цілях з режиму «транзит» в режим «тимчасове ввезення» та зобов'язати Чопську митницю Міндоходів України не чинити перешкод працівникам ТОВ «Патрен» у виконанні своїх службових обов'язків.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що автомобіль ввозився ним як транспортний засіб комерційного призначення в режимі тимчасового ввезення на умовах Конвенції про тимчасове ввезення і митному органу було надано документи на підтвердження комерційного використання автомобіля. Тому вимога митниці про сплату ним митних платежів, як при імпорті транспортних засобів, є неправомірною.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 03.06.2014 року о 19 год. 23 хв., позивач, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen passat», кузов № НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1, заїхав в пункт пропуску «Ужгород» митного поста «Ужгород» в напрямку в'їзду на митну територію України.

Згідно митної декларації позивач задекларував автомобіль в режим тимчасового ввезення. До митного оформлення було надано: закордонний паспорт громадянина України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 005902455 від 26.08.2013 р., переклад виписки з реєстру від 21.08.2013 р., яка вказувала на реєстрацію фірми «Patren OOD» (Республіка Болгарія).

У зв'язку із тим, що, за висновками посадової особи митниці, позивач не надав документів на підтвердження використання автомобіля у комерційних цілях, а також письмове зобов'язання про зворотне вивезення автомобіля та не сплатив митні платежі, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, посадовою особою митниці було оформлено оскаржувану картку відмови.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, суд першої інстанції виходив із того, що при митному контролі та оформленні автомобіля позивачем не надано документів, які є підставою застосування положень Конвенції про тимчасове ввезення, а також дозволяють ідентифікувати транспортний засіб як такий, що використовується з комерційною метою, тому немає підстав для звільнення позивача від сплати митних платежів та від надання зобов'язання про зворотнє вивезення.

Відповідно до пунктів 24, 59 та 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення;

транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

За приписами статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територій України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 105 Митного кодексу України митний режим тимчасового вивезення може бути застосований до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо вивозяться за межі митної території України. Законодавством України з питань державної митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення замість митної декларації.

Згідно з частиною 6 цієї статті для поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим тимчасового вивезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового вивезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового вивезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати митному органу зобов'язання про реімпорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово вивозяться, у строки, встановлені митним органом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 189 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно із пунктами «а» та «d» статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 р., до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України від 24.03.2004 р. «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» (надалі - Конвенція; дата набуття чинності - 22.09.2004 р.) «тимчасове ввезення» означає митний режим, який дозволяє приймати на, митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання; «документи на тимчасове ввезення» - міжнародний митний документ, який приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби), та містить міжнародну дійсну гарантію для покриття ввізного мита та податків.

Пунктами «а» та «с» додатку А до Конвенції «документ на тимчасове ввезення» означає міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби) та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків; «книжка CPD» - документ на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення транспортних засобів.

Вказані документи позивачем не було надано митному органу.

Відповідно до пункту «в» статті 1 додатку С до Конвенції «комерційне використання» - це платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Частиною першою статті 9 додатку С до Конвенції встановлено, що подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

Таким чином, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: - при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію, договором на перевезення осіб; - при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR), договором про перевезення товарів.

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент та і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Пунктом 1 частини першої статті 335 Митного кодексу України визначено перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезені товарів автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів; е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем жодних документів, які б підтверджували комерційне використання вищевказаного транспортного засобу при перетині кордону України митному органу надано не було, тому даний транспортний засіб правомірно не було визнано посадовими особами митного органу як транспортний засіб комерційного призначення, а оскільки не було сплачено всії митних платежів, було правомірно оформлено оскаржувану картку відмови.

Щодо вимоги про визнання протиправним встановлення відповідачем для ввезення автомобіля митного режиму «транзит» з призначенням «особисте користування» та внесення змін до даних ПІК «Інспектор 2006» суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач сам обрав відповідний режим відповідно до положень статтей 366 та 381 Митного кодексу України, тому така вимога є безпідставною.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2014 року в адміністративній справі № 807/2472/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді О.О.Большакова

В.В.Гуляк