Справа № 328/1708/15-а
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Петренко Л.В., розглянувши у скороченому провадженні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак та Токмацькому районі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови про перерахунок основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак та Токмацькому районі Запорізької області про визнання неправомірними дій щодо відмови про перерахунок основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати.

Уточнюючи свої позовні вимоги просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови про перерахунок його основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати; зобов'язати відповідача зробити перерахунок його основного пенсійного забезпечення у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від моменту призначення йому пенсії до дня прийняття судового рішення, проводити відповідні виплати в подальшому і провести нарахування недоплачених йому сум з 23 жовтня 2013 року; зобов'язати відповідача зробити перерахунок його додаткового пенсійного забезпечення за шкоду заподіяну здоров'ю, у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від моменту призначення йому пенсії до дня прийняття судового рішення, проводити відповідні виплати в подальшому і провести нарахування недоплачених йому сум з 23 жовтня 2013 року; допустити негайне виконання судового рішення справу розглядати за його відсутності в порядку скороченого провадження.

В обґрунтування позову зазначив, що він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом 3 групи, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Токмак та Токмацькому районі Запорізької області та має право на соціальні гарантії, визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно ст. 54 вищезазначеного закону розмір призначеної йому державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, по III групі інвалідності не має бути меншою 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 цього закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам, захворювання яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, у розмірі - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Він отримує пенсію у розмірі меншому, ніж передбачено ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

14.04.2015 року позивач звернувсь до відповідача з заявою, якою просив перерахувати та виплатити йому державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1 та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 у розмірах, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 23 жовтня 2013 року по теперішній час, з урахуванням проведених виплат.

Листом відповідача від 28.04.2015 року № 10/Ч-7 йому було відмовлено в задоволені заяви у зв'язку з тим, що пенсія йому нараховується відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважає, що дії Управління Пенсійного фонду України у м. Токмак та Токмацькому районі зі зменшення розміру пенсії та невиконання Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є незаконними та просить задовольнити позовні вимоги.

05.06.2015 року представник відповідача надав суду заперечення на позов, де вказав, що ОСОБА_1 з 15.04.2013 року отримує пенсію по інвалідності (ІІІ група) внаслідок загального захворювання.

З 21.10.2013 року ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) та йому призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти на виплату державної та додаткової пенсій за шкоду заподіяну здоров'ю, враховані у Державному бюджеті України в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, з 01.01.2012 року - постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

25 січня 2012 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 3-рп/2012 за конституційним поданням Правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України.

Згідно з ч. 7 ст. 20 Бюджетного кодексу України за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювання питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Відповідно до п.67 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 р. норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Розмір пенсійної виплати позивача обчислюється відповідно до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно п.2 ч.1 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та оцінивши повідомлені сторонами обставини, суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід ІІІ групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.10.2013 року, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.12.2014 року, випискою із акту огляду МСЕК від 23.10.2013 року.

З 23.10.2013 року позивач отримує пенсію у розмірі меншому, ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

14.04.2015 року позивач звернувсь до відповідача з заявою, якою просив перерахувати та виплатити йому державну пенсію особам, віднесеним до категорії 1 та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 у розмірах, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 23 жовтня 2013 року по теперішній час, з урахуванням проведених виплат.

Листом відповідача від 28.04.2015 року № 10/Ч-7 позивачу було відмовлено в задоволені заяви у зв'язку з тим, що пенсія йому нараховується відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки про розмір пенсії від 27.04.2015 року за № 527 відповідач нараховував та виплачував відповідачу за період з 21.10.2013 року по 31.03.2015 року в наступних розмірах: основний розмір пенсії (п. 11, п. 9 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1210) - в жовтні 2013 року - 459,98 грн., в листопаді 2013 року - 1296,30 грн., з грудня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 1376,05 грн.; додаткова пенсія інвалідам 3 групи внаслідок ЧК (п. 13 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1210) - в жовтні 2013 року -95,17 грн., в листопаді 2013 року - 268,20 грн., з грудня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 284,70 грн.; щомісячна державна адресна допомога інвалідам внаслідок ЧК (п. 12 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1210) - в жовтні 2013 року -158,61 грн., в листопаді 2013 року - 447,00 грн., з грудня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 474,50 грн. Так, розмір нарахованої та виплаченої пенсії складав в жовтні 2013 року -713,76 грн., в листопаді 2013 року - 2011,50 грн., з грудня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 2135,25 грн. щомісяця.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, по III групі інвалідності щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам III групи, у розмірі - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовами про нарахування та виплату пенсії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, судам необхідно керуватися нормами статті 99 КАС України.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак Запорізької області щодо відмови про перерахунок основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати, за період з 23 жовтня 2013 року по 18 листопада 2014 року - залишено без розгляду.

В іншій частині відкрито провадження у справі, а саме по обставинам відмови про перерахунок основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати, за період з 19 листопада 2014 року.

За змістом статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплати, передбачені статтями 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами, а саме, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з наступними змінами), застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, вказано, що в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Конституційним судом вирішено, що порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулює Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений і в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

За Основним Законом України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19); Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції (частина третя статті 113, пункт 10 статті 116, частина перша статті 117).

Згідно п. 67 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» зі змінами внесеними законом України від 31 липня 2014 року N 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Валентина Никанорівна Великода» проти України» чітко визначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційна допустимою.

Ураховуючи положення частини другої статті 8 КАС України щодо застосування принципу верховенства права відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, Верховна Рада України, в Законі України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

За період з 19 листопада 2014 року по теперішній час, Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 31 липня 2014 року та Закон України «Про державний бюджет України на 2015 рік» в редакції від 28 грудня 2014 року N 80-VIII, містить обмеження, а саме: норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Наразі дані норми Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не визнано неконституційними, а, отже, вони є чинними на всій території України.

На виконання делегованих повноважень Кабінет Міністрів України 23.11.2011 року прийняв постанову N 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вирішуючи питання про те, яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для вирішення спорів зазначеної категорії, судам необхідно надавати перевагу тій із них, що прийнята пізніше. У цих правовідносинах така норма міститься у Законі України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Розмір пенсійної виплати позивача обчислюється відповідно до порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, відповідач - Управління пенсійного фонду України в м. Токмаку та Токмацькому районі Запорізької області діяло у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та з 01.01.2015 року у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже дії відповідача є правомірними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 70, 71, 158-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак та Токмацькому районі Запорізької області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м.Токмак та Токмацькому районі Запорізької області щодо відмови про перерахунок основного та додаткового пенсійного забезпечення та їх виплати - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя/підпис/

з оригіналом згідно

Суддя: