Справа № 6062/09
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2010-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2010 р. справа № 23/430/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Туркіної Л.П. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Дегтярьові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької області від 26.11.2008р. у справі №23/430/08-АП

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя

про скасування податкових повідомленьрішень,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання нечинними податкових повідомленьрішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя від 11.07.2008 року №/0 та від 18.09.2008 №/1, якими позивачу нараховано суму податкового зобовязання з податку на додану вартість та штрафні санкції.

Постановою господарського суду Запорізької області від 26.11.2008 позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано зазначені податкові повідомленнярішення. При цьому суд посилався на норми статті 19 Конституції України, ст.ст.1011 та 1018 Цивільного кодексу України, на статтю 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», пункт 1.4 статті 1, пп.2.3.1 пункту 2 статті 2, пп.3.2.5 пункту 3.2 статті 3, пункт 4.7 статті 4, пп.6.2.8. пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість», Правила комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України від 13.03.1995 №37 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.1995 за № 79/615. За висновками суду першої інстанції позивач, здійснюючи комісійну торгівлю товарами громадської організації інвалідів, правомірно застосував нульову ставку податку на додану вартість.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. На думку апелянта суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права. Апелянт вважає, що позивач мав зареєструватися платником ПДВ, оскільки перевищено загальну суму від здійснення операцій з поставки товарів в 300 тисяч грн. Апелянт стверджує, що навіть за відсутності заяви позивача про реєстрацію його як платника ПДВ останній несе відповідальність на рівні зареєстрованого платника податку. Апелянт наполягає на тому, що у даному випадку нарахування позивачу суми податкового зобовязання з податку на додану вартість та штрафної санкції правомірно, оскільки позивач як комісіонер зобовязаний був нараховувати і сплачувати суму ПДВ від вартості реалізованого товару комітента. Враховуючи вищезазначене, з посиланням на пп.17.1.1 пункту 1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»апелянт також стверджує про правомірність нарахування позивачу штрафної санкції за неподання ним декларації з податку на додану вартість за період з квітня по грудень 2007 року.

Щодо проведення позапланової перевірки апелянт зазначає, що перевірка проведена з дотриманням норм Закону України «Про державну податкову службу в Україні», наказ та направлення на перевірку позивача видані відповідно до даного Закону, документи для проведення перевірки позивачем були надані добровільно.

Позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги. Зазначає, що у спірний період здійснював лише операції з комісійної торгівлі товарами, які були виготовлені та були власністю підприємства громадської організації інвалідів. Стверджує, що операцій з підакцизними товарами позивач не здійснював. Підстав для реєстрації себе як платника ПДВ не вбачає, як і обовязку подавати декларацію з податку на додану вартість. Позивач також наполягає на тому, що позапланова перевірка проведена позивачем необґрунтовано та незаконно, за відсутності передбачених законодавством підстав. В наказі відповідача від 20.06.2008 №701 не зазначено про наявність будь-якої з підстав проведення перевірки, які визначені статтею 11-1 Закону України «Про державну податкову службу». Позивач вважає висновки суду першої інстанції обгрунтованими, судове рішення законним.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснив виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. За результатами перевірки складено акт від 26.06.2008 року №326/17-2/НОМЕР_1. В акті перевірки зазначається про заниження позивачем податку на додану вартість у сумі 464102грн.; неподання позивачем податкових декларацій з ПДВ за квітень грудень 2007 року, що на думку відповідача є порушенням вимог підпункту «а»пункту 4.1.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Спірні питання повязані з наступними обставинами. 06.12.2006р. між позивачем та Сімферопольським учбово-виробничим обєднанням «Кримпласт»Українського Товариства Сліпих (далі по тексту СУВО «Кримпласт»УТОС) укладено договір комісії №010 за яким позивач (комісіонер) брав під реалізацію поліетиленові пакети у комітента (СУВО «Кримпласт»УТОС). За умовами договору розмір комісійної винагороди - 1,5% від вартості партії товару, переданої на комісію. Виконання позивачем умов договору підтверджується прибутковими касовими ордерами та квитанціями, звітами позивача перед комітентом СУВО «Кримпласт»УТОС, звітами по виписаним накладним, які свідчать, що позивач розраховувався з СУВО «Кримпласт»УТОС шляхом внесення готівкових коштів до каси підприємства. Так, за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. позивач перерахував СУВО «Кримпласт»УТОС виручку у розмірі 2757535,57грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем 11.07.2008р. винесено податкове повідомленнярішення №/0 на суму 697683,00 грн., з якої 464102грн. -основний платіж та 233581грн. - штрафні санкції. Після оскарження позивачем даного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку податковим органом - ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя винесено податкове повідомлення-рішення від 18.09.2008р. №/1 від 18 вересня 2008р. на суму 697683грн. з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні відносини, показав наступне.

З матеріалів справи вбачається, що договір комісії №010 від 06.12.2006р. укладено позивачем з СУВО «Кримпласт»УТОС. Дане обєднання є підприємством, заснованим громадською організацією інвалідів. Кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менше 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, і фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менше 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці, що відносяться до складу валових витрат виробництва. Зазначене підтверджується наявним в матеріалах справи виданим Комісією з питань діяльності підприємств та громадських організацій інвалідів Дозволом № 189 «На право користування пільгами з оподаткування»(термін дії дозволу з 01.10.2006 по 01.10.2007) та Дозволом № 65 «На право користування пільгами з оподаткування»(термін дії дозволу з 01.10.2007 по 01.10.2008). Відповідно до зазначених документів СУВО «Кримпласт»УТОС надано дозвіл на право користування пільгами з оподаткування згідно підпункту 6.2.8. пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість»(далі по тексту Закон).

На виконання договору комісії позивач здійснював операції з комісійної торгівлі виключно з товарами, які безпосередньо виготовлені і були власністю СУВО «Кримпласт»УТОС. Як вказано в акті перевірки, позивач здійснював комісійні операції тільки з зазначеними товарами. Здійснення позивачем операцій з іншими товарами відповідачем перевіркою не встановлено.

Згідно з підпунктом 6.2.8. пункту 6.2 статті 6 Закону за нульовою ставкою оподатковуються операції з поставки товарів (крім підакцизних товарів) та послуг (крім грального і лотерейного бізнесу та послуг з поставки підакцизних товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого комісіонера здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням комітента без передання права власності на такі товари), що безпосередньо виготовляються підприємствами та організаціями громадських організацій інвалідів, які засновані громадськими організаціями інвалідів і є їх власністю, де кількість інвалідів, які мають там основне місце роботи, становить протягом попереднього звітного періоду не менше 50 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу, і за умови, що фонд оплати праці таких інвалідів становить протягом звітного періоду не менше 25 відсотків суми загальних витрат на оплату праці, що відносяться до складу валових витрат виробництва.

Товари, з якими проводив операції позивач, не є підакцизними.

За приписами п.3.1 ст.3 вищевказаеного Закону об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю) (пп.3.1.1 п.3.1 ст.3); - ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту) (пп.3.1.2 п.3.1 ст.3).

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону, поставка товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Згідно з нормами статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до статті 1018 цього ж кодексу майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

За умовами пункту 3.1. договору комісії від 06.12.2006 №010 майно та кошти, отримані Комісіонером (позивачем) у зв'язку з виконанням договору комісії є власністю Комітента (громадської організації інвалідів).

Частиною першою пункту 4.7 статті 4 Закону встановлено, що правила комісійної торгівлі та визначення комісійної винагороди встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення» повноваження із затвердження таких правил делеговані Міністерству економіки України (правонаступнику Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України).

Правила комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджені наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України від 13.03.1995 №37 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 22.03.1995 за № 79/615. Відповідно до пункту 1.1 зазначені Правила визначають порядок комісійної торгівлі непродовольчими товарами суб'єктами господарювання усіх форм власності, які пройшли державну реєстрацію у встановленому порядку. Згідно пункту 1.4 Правил за комітентом зберігається право власності на товар, прийнятий на комісію, до моменту його продажу споживачу. Абзацом другим пункту 5.8 правил встановлено, що гроші за продані товари, прийняті на комісію від юридичних осіб відповідно до умов договору, перераховуються на їх рахунки у банках.

Тобто при укладенні та виконанні підприємством громадської організації інвалідів (яке відповідає умовам підпункту 6.2.8 статті 6 Закону) як комітентом договору комісії на продаж безпосередньо виготовлених цим підприємством товарів (які не є підакцизними) із комісіонером, та при подальшому продажу цих товарів споживачам право власності на такі товари переходить безпосередньо від такого комітента до відповідного споживача. Грошові кошти, що отримуються комісіонером від споживачів як компенсація цих товарів, є власністю підприємства-комітента і мають бути перераховані йому на рахунок у банку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, здійснюючи комісійну торгівлю товарами громадської організації інвалідів, мав застосовувати нульову ставку ПДВ, що виключало виникнення податкових зобов'язань позивача за наслідками таких операцій. Інші підстави для донарахування позивачеві сум ПДВ відповідачем не доведені.

Колегія суддів також погоджується із судом першої інстанції щодо безпідставності застосування до позивача штрафної санкції за неподання декларацій з податку на додану вартість у розмірі 1530 грн.

Так, згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2 статті 2 Закону обов'язковій реєстрації як платник податку підлягає особа у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як вбачається з договору комісії 06.12.2006 №010 та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач здійснював операції з комісійної торгівлі виключно з товарами, які безпосередньо виготовлені і були власністю СУВО «Кримпласт»УТОС. Розмір комісійної винагороди складав 1,5% від вартості партії, переданої на комісію. Оскільки загальна сума належної позивачеві виручки від здійснення операцій за договором комісії не перевищила 300 000 грн., позивач не був зобовязаний реєструватись як платник ПДВ.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем підпункту 4.1.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є необґрунтованими.

Варті уваги також висновки суду першої інстанції щодо оцінки дій відпвоідача при здійсненні перевірки. Так, за приписами статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин:

1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

2) платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

4) платник податків подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового скасування результатів відповідної перевірки;

5) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

6) проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства;

7) стосовно платника податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом, податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності такого платника податків;

8) у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу.

Позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а в інших випадках - за рішенням суду. Позапланова виїзна перевірка може здійснюватися лише на підставі рішення суду.

Зазначені приписи Закону України «Про державну податкову службу в Україні»містять вичерпний перелік підстав для здійснення позапланових перевірок платників податків та порядок їх проведення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач надіслав позивачеві запит від 09.06.2008 про надання пояснень та їх документальних підтверджень. Позивач у строк, зазначений у пункті 5 статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»надав відповідачу витребувані документи (а.с.97). Судових рішень про проведення позапланової виїзної перевірки до матеріалів справи не надано. Проте 20.06.2008р. керівником відповідача винесено наказ №701 про проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. Разом з тим, відповідач (апелянт) не довів обгрунтованість проведення перевірки за вищезазначених обставин.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог статті 19 Конституції України, приписів Закону України «Про державну податкову службу в Україні», норм ст.ст.2, 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки суду першої інстанції є обгрунтованими. Правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не доведено.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд обєктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи. Зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами. Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягаює. Постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Запоріжжя на постанову господарського суду Запорізької області від 26.11.2008р. у справі №23/430/08-АП залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Запорізької області від 26.11.2008р. у справі №23/430/08-АП залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О.А.Проценко

Судді: М.П.Кожан

ОСОБА_2