Справа № 817/1339/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1339/15

26 травня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув

відповідача: представник не прибув

третя особа на стороні відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області
до Державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України в Рівненській області (далі - Здолбунівська ОДПІ) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суд з позовом до відділу Державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції (далі - відділ ДВС Здолбунівського РУЮ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1, про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця та зобов'язання вчинення дій.

На обґрунтування позову позивач вказує на те, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції (далі - відділ ДВС Здолбунівського РУЮ) перебував виконавчий лист Рівненського окружного адміністративного суду виданий 27.05.2013 року у справі №817/1358/13-а за позовом Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Рівненській області (далі - Здолбунівська ОДПІ) про стягнення з ОСОБА_1 податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності в сумі 2282,62 грн.

16.07.2014 державним виконавцем відділу ДВС Здолбунівського РУЮ Журавським Н.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №41207134 по примусовому виконанню виконавчого листа №817/1358/13-а щодо стягнення з ОСОБА_1 податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності в сумі 2282,62 грн. на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв'язку з фактичним виконанням, на підставі квитанції №к8/к/74.

Разом з тим, як встановлено позивачем після отримання постанови про закінчення виконавчого провадження №41207134, податкова заборгованість ОСОБА_1 за рішенням суду в справі №817/1358/13-а фактично не погашена. Сплачені боржником кошти, згідно квитанції №к8/к/74, не поступили до Державного бюджету України на визначений рахунок, що підтверджується витягом з облікової картки платника податків.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, та просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції щодо неперерахування на розрахунковий рахунок Здолбунівської ОДПІ сплачених боржником коштів на погашення податкової заборгованості. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції перерахувати з депозитного рахунку органу ДВС на користь держави сплачені боржником кошти на погашення податкової заборгованості по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності в розмірі 2282,62грн.

Відповідач проти заявлених вимог заперечив, про що надіслав суду відповідні письмові заперечення.

На обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що кошти були перераховані боржником на невірно зазначений рахунок, про що 14.10.2014 державним виконавцем булло надіслано лист до Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області.

Проте листом від 23.10.2014 Здолбунівською ОДПІ було повідомлено, що перерахування чи повернення помилково сплачених боржником коштів є неможливим, так як їх перерахування було здійснено на позабюджетний рахунок. Кошти були сплачені боржником безпосередньо на рахунок стягувача, а тому вимоги позивача про перерахунок зазначеної суми з депозитного рахунку органу ДВС є безпідставними.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представник позивача позов підтримав. На обґрунтування своєї позиції надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив. У своїх запереченнях звернув увагу суду на те, що про перерахунок боржником коштів, сплачених на виконання виконавчого листа №817/1358/13-а в сумі 2282,62 грн., здійснено на інший рахунок позивачу було відомо ще жовтні 2014 року. У зв'язку із чим позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19.05.2015, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено боржника - ОСОБА_1.

В судове засідання призначене на 26.05.2015 сторони не з'явились.

Третя особа, в судове засідання також не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце судового розгляду справи.

Враховуючи неявку у судове засідання призначене на 26.05.2015 всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі Державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області перебував виконавчий лист виданий Рівненським окружним адміністративним судом в справі №817/1358/13-а про стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності в сумі 2282,62 грн.

16.07.2014 року у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконання виконавчого документа державним виконавцем відділу ДВС Здолбунівського РУЮ Журавським Н.М. виконавче провадження з виконання виконавчого листа №817/1358/13-а про стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності було закінчене.

Підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.07.2014 року слугувала квитанція №к8/к/74 згідно якої боржником сплачено суму боргу в повному обсязі.

Разом з тим, як встановлено судом з витягу з облікової картки платника податків ОСОБА_1 фактичного поступлення коштів до Державного бюджету України на визначений позивачем рахунок (пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності) не відбулось.

Натомість, згідно квитанції №к8/к/74 кошти на погашення податкового боргу по виконавчому провадженні №41207134 за виконавчим листом №817/1358/13-а були сплачені на невірний розрахунковий рахунок, а саме на рахунок єдиного соціального внеску (№1707) який є позабюджетним.

Враховуючи наявність у боржника за виконавчим листом №817/1358/13-а заборгованості зі сплати пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності, виконавче провадження по якому було закрито у зв'язку із його повним виконанням, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про зобов'язання відповідача перерахувати з депозитного рахунку органу ДВС на користь Держави сплаченої боржником суми заборгованості на підставі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV (далі - Закон України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 р., №202/98-ВР (далі - Закон №202), державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом, а згідно ст.1 цього ж Закону завданням державної виконавчої служби є своєчасне, примусове повне і неупереджене виконання рішень, передбачених законом.

Згідно, ст.2 Закону №202 правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон №606, на виконання якого, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, №512/5 (зареєстровано у Мінюсті 02.04.2012 р., №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Крім цього, державний виконавець будучи у розумінні КАС України суб'єктом владних повноважень, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Приписами статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Відтак, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11. Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положенням ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Грошові суми, стягнуті державним виконавцем до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції від 02.04.2012 року № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішення", органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Для контролю і перевірки стану рахунків у національній та іноземній валютах та визначення належності коштів ведеться звітність за депозитними сумами органів ДВС.

Не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (додатки 3, 4) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

З пояснень відповідача та наданих в судовому засіданні доказів вбачається, що кошти на виконання виконавчого листа №817/1358/13-а на депозитний рахунок відділу ДВС Здолбунівського РУЮ не надходили.

Натомість вони були самостійно сплачені самим боржником - ОСОБА_1, проте, як було встановлено пізніше на інший(невірний) рахунок.

А відтак, твердження позивача щодо допущення бездіяльності з боку державного виконавця, щодо неперерахування на розрахунковий рахунок Здолбунівської ОДПІ №0171 сплачених боржником коштів на погашення податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, за таких обставин, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині «зобов'язання відповідача перерахувати з депозитного рахунку органу ДВС (відділу ДВС Здолбунівського РУЮ) на користь держави сплачені боржником кошти на погашення податкової заборгованості по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо-економічної діяльності в розмірі 2282,62грн.» є необґрунтованими та безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.

Однак, виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, судом встановлено - що сума боргу за виконавчим листом №817/1358/13-а щодо стягнення з стягнення з ОСОБА_1 податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності в сумі 2282,62 грн.(ВП №41207134) боржником, з огляду на встановлені обставини, фактично не сплачена.

Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.07.2014 винесена відповідачем без достатніх на це підстав, так як в резолютивній частині судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист № №817/1358/13-а, зазначено про стягнення з ОСОБА_1 податкової заборгованості за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньої економічної діяльності в сумі 2282,62 грн. до Державного бюджету України.

Згідно пункту 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 „Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Виходячи із системного аналізу наведених вище законодавчих норм, саме наявність виконаного рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом є підставою для закриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що на момент винесення постанови про закриття виконавчого провадження від 16.07.2014 року фактичного поступлення коштів до Державного бюджету України на визначений Позивачем рахунок не відбулось, а відтак рішення суду є невиконаним, а тому підлягає виконанню у встановленому законом порядку.

Сплата коштів на інші рахунки не може вважатися виконанням рішення в розумінні п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Більше того, статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачене цим Законом. Відтак, позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна прийти до висновку, що суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо воно вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, орієнтований перелік яких визначений у вказаній статті.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позовні вимоги Здолбунівської ОДПІ в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця та зобов'язання вчинення дій позбавлені правової визначеності та юридичної обґрунтованості.

Враховуючи наведені вище обставини справи, виходячи з основних засад та завдань адміністративного судочинства визначених у статтях 2, 7-9 КАС України, положень статті 162 КАС України, а також з метою повного захисту прав, свобод і інтересів позивача (на чому неодноразово в своїх рішеннях наголошує Європейський Суд з прав людини) суд приходить до висновку, про необхідність вийти за межі позовних вимог, та вважає що вірним способом відновлення порушеного права позивача є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки саме вказані дії суб'єкта владних повноважень несуть для позивача негативні наслідки.

Що стосується посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.181 КАС України, позовну заяву з приводу рішень дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи постанову про закінчення виконавчого провадження було винесено державним виконавцем 16.07.2014 року, отримано позивачем 29.04.2015 року, що підтверджується відповідним записом на тексті постанови. Позов подано до суду - 08.05.2015. Доказів того що вказана постанова була отримана позивачем раніше, відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вказаний позов пред'явлено до суду в межах строку визначеного законом.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП №41207134 від 16.07.2014.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.