Справа № 38954/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2010 р. справа № 2а-692/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, згідно якого просив суд визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті йому пенсії не в повному розмірі незаконними, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому недоотриману пенсію в розмірі 188177.48 грн. за період з 2002 року по 2009 рік, визнати за ним право та зобовязати посадових осіб відповідача нараховувати та проводити йому виплати державної пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії - виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком, доплату до пенсії інваліда війни 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позовні вимоги були мотивовані тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи. Саме в порядку п.4 ст.54 та ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом, а саме: менше 8 мінімальних пенсій за віком та менше 75% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що пенсія позивачу нараховувалась вірно , згідно Постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року № 374 від 28.03.2002 року № 198 від 11.03.2009 року. Зазначав, що положення ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до даних правовідносин не застосовуються. При цьому не ставив питання щодо відмови позивачу у задоволенні позову у звязку з пропуском строку звернення до суду ( а.с. 28-32)

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року позовні вимоги було задоволено часткового. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті держаної та додаткової пенсії у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок державної та додаткової щомісячної пенсій ОСОБА_1 у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,, починаючи із 01.01.2004 року по 31.12.2007 року, з урахуванням розміру прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік та забезпечити виплату цих сум. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

З вказаною постановою не погодилось Управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Дніпропетровська , подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, в якій визнати дії Управління правомірними. Посилались, як і у запереченнях проти позову, на те, що їх дії узгоджувались з постановами Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року № 374 від 28.03.2002 року № 198 від 11.03.2009 року, що положення ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до даних правовідносин не застосовуються. При цьому не оскаржували постанову суду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду ( а.с. 41-45)

ОСОБА_1 також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його вимоги щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплати йому пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії - виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю виходячи з розміру 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2002 року. Посилався на те, що таке право закріплено у статтях 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який відповідач зобовязаний виконувати.

У судове засідання апеляційної інстанції представник Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська не зявився, про час розгляду справи сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання виклику суду 15.04.2010 року, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не направляли.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити, адже пенсія йому призначена по життєво, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачає отримання державної пенсії - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком .

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частково задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та сторонами по справі визнано, що ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії , йому встановлена 2 група інвалідності, щодо якої встановлений звязок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, в тому числі - і з січня 2002 року довічно, про що зазначав відповідач як у своїх запереченнях, так і у апеляційній скарзі.

Частиною другою статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлене інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна дізнатись про порушення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову лише за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Ні у своїх запереченнях ( а.с. а.с. 28-32), ні у судовому засіданні першої інстанції відповідач не ставив питання про застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України, не ставив такого питання він і у апеляційній скарзі та не оскаржував постанову з цих підстав.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави вирішувати питання щодо застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України. Більш того, позивачу у судовому засіданні поясняв, що про порушення своїх прав дізнався у кінці 2008 року і його пояснення не спростовані ніякими доказами.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки позивач є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, то вона повинна бути обрахована йому на підставі п.4 ст.54, ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»і становити не менше 8 мінімальних пенсій за віком державна пенсія та 75% мінімальної пенсії за віком додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю. При цьому необхідно враховувати положення ч.1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Закону № 796 визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1,2,3 та 4 категорій у вигляді: а) державних пенсій; б) додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоровю.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року) особам, віднесеним до першої категорії, що постраждали від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 2-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796 в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не постанова Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Посилання апелянта на те, що оскільки пенсія позивачу призначалась і виплачувалась у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але з урахуванням частини 5 цього Закону, тобто, з застосуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України, а тому їх дії є правомірними, визнається колегією суддів безпідставними, так як спростовуються вищевказаним та протирічить положенням ст..22 Конституції України та частині 4 статті 9 КАС України, де зазначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

При цьому колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»де визначено, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

В той же час суд першої інстанції невірно визначив період, з якого необхідно зобовязати відповідача провести відповідний перерахунок пенсії, виходячи із його позовних вимог.

ОСОБА_1 просив зобовязати відповідача здійснити такий перерахунок з січня 2002 року, оскільки він і з цього часу має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії , йому встановлена 2 група інвалідності, щодо якої встановлений звязок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, однак розрахунок цієї пенсії не відповідає положенням п.4 ст.54, ст..50, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд не обґрунтував причини відмови у задоволенні вимог позивача саме за період з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року та зобовязав відповідача здійснювати перерахунок пенсії лише з 01.01.2004 року. Та обставина, що лише з 01.01.2004 року діє ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не може слугувати підставою для відмови позивачу у задоволенні вимог за період з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, оскільки на протязі вказаного періоду дія положень п.4 ст.54, ст..50, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не призупинялась, а мінімальний розмір пенсії встановлювався Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Також суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо відмови у задоволенні вимог позивача за 2008 та 2009 роки з посиланням на те, що основна та додаткова пенсія позивачу вірно розраховувалась згідно положень статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції закону України про Державний бюджет на 2008 рік, тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року зміни, внесені Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України « у статті 50 та 54 спеціального Закону , визнані неконституційними, та відповідно до п.4 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дії відповідача по нарахуванню ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року у розмірах, які встановлені Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України «були правомірними і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вказаний період слід відмовити.

Однак, після 22 травня 2008 року і в подальшому, після відновлення положень статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у попередній редакції та з урахуванням того, що до цього часу ніяких змін до вказаного Закону не вносилось, дії відповідача щодо відмови у нарахуванні позивачу держаної пенсії - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком слід визнати неправомірними та поновити права позивача шляхом зобовязання відповідача проводити нарахування державної та додаткової пенсії у вищевказаних розмірах, забезпечивши її виплату.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права та зобовязання посадових осіб відповідача нараховувати та проводити йому доплату до пенсії інваліда війни у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то вони задоволенню не підлягають .

При розгляді справи апеляційний суд керувався пунктом 9 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 року «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення»та листом Вищого Адміністративного Суду України №910/13/13-09 від 17.06.2009 року.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст..205, 207 КАС України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог п.4 ст.54, ст..50, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська провести ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог п.4 ст.54, ст..50, п.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: держаної пенсії - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком , обрахованих відповідно до Закону України про Держаний бюджет на відповідні роки та з застосуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року і в подальшому , за мінусом отриманих ним сум за вказані періоди та забезпечити її виплату.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців із дня складення її у повному обсязі.

Повний текст постанови складено 21 травня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_2