Справа № 826/20417/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії про відмову в запиті,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Київського міського центру зайнятості щодо відмови задовольнити інформаційний запит від 09.07.2014 року № 21 та зобов'язати Київський міський центр зайнятості надати публічну інформацію на запит ОСОБА_2 від 09.07.2014 року № 21.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу про скасування постанови суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний у Святошинському РЦЗ з 02.02.2009 року.

ОСОБА_2, на підставі ст. ст. 10, 13, 19-21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», 09.07.2014 року подав на ім'я директора Святошинського РЦЗ інформаційний запит, у якому просив надати інформацію про окремі конкретні методи пошуку роботи, які не опанував безробітний ОСОБА_2 Заявлені у запиті питання виникли у позивача у зв'язку, що він був запрошений до участі в семінарі «Техніка пошуку роботи»: Четверта сесія «Знайди додаткові резерви з нашою допомогою». Також просив надати інформацію про окремі навички пошуку роботи, якими безробітний ОСОБА_2 не володів і які допомогли йому опанувати організатори семінару «Техніка пошуку роботи»: Четверта сесія «Знайди додаткові резерви з нашою допомогою» (а.с.7).

Святошинський РЦЗ на зазначений запит, листом від 15.07.2014 року № 01-27/3213, за підписом заступника директора Т.Олефір, повідомив позивача, що діюча система семінарів спрямована передусім на формування у безробітних навичок пошуку роботи, самопрезентації та спілкування з роботодавцями незалежно від термінів безробіття, тому у Святошинського РЦЗ не має підстав аналізувати домисли та окремі бачення позивача в прохальній частині інформаційного запиту для надання зазначеної в інформаційному запиті інформації.

25.07.2014 року ОСОБА_2, вважаючи відмову у наданні інформації заступника директора Святошинського РЦЗ неправомірною, звернувся до директора Київського міського центру зайнятості зі скаргою на дії заступника директора Святошинського РЦЗ щодо надання відповіді на інформаційний запит не по суті (а.с.20).

У задоволенні вищезазначеної скарги листом від 08.08.2014 року № 08-8555 позивачу відмовлено з причин відсутності в діях заступника директора Святошинського РЦЗ, при наданні відповіді на інформаційний запит, порушень норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

27.08.2014 року ОСОБА_2 подав до Державного центру зайнятості Мінпраці (далі - ДЦЗ Мінпраці) скаргу щодо неправомірності відмови в задоволенні запиту на інформацію від 09.07.2014 року № 21 та здійснення заходів щодо належного опрацювання Святошинським РЦЗ зазначеного інформаційного запиту (а.с.22-23).

На вказану скаргу позивач отримав відповідь від 15.09.2014 року № ДЦ-04-6130/0/6-14, згідно якої ДЦЗ Мінпраці зобов'язав Київський міський та Святошинський районний центри зайнятості повторно розглянути звернення ОСОБА_2 та надати ґрунтовні відповіді по суті порушених у них питаннях.

Святошинський РЦЗ, за результатами розгляду інформаційного запиту від 09.07.2014 року № 21, листом від 24.09.2014 року № 01-27/4075 повідомив позивача, що діюче законодавство не наділяє органи служби зайнятості обов'язком збирати інформацію про методи та навички пошуку роботи, якими володіють безробітні, тому дана інформація у Святошинського РЦЗ відсутня.

Незгода позивача з даною відповіддю зумовила звернення останнього до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що позовні вимоги до Київського міського центру зайнятості є передчасними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, оскільки позивач не звертався до Київського міського центру зайнятості з запитом від 09.07.2014 року №21, а тому останній є неналежним відповідачем по вказаній справі.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 9 Закону України від 2 жовтня 1992 року N 2657-ХІІ "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Частиною 1 статті 1 Закону N 2939-VI визначено, що публічна інформація - відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону N 2939-VI).

Відповідно до частини 2 статті 32 вказаного Закону громадянин має право звернутися до державних органів і вимагати надання будь-якого офіційного документу, незалежно від того, стосується цей документ його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, як вбачається з суті інформаційного запиту, позивач просить надати інформації які методи пошуку роботи не опанував позивач та якими саме навиками пощуку роботи не володіє позивач.

Однак, колегія суддів в повній мірі погоджується з доводами відповідача, що діюче законодавство не наділяє службу зайнятості функцією збирання інформації про методи та навички пошуку роботи, якими володіють безробітні.

З огляду на це, інформація яка запитувалась ОСОБА_2 в інформаційному запиті від 09.07.2014 не є публічною.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону N 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що Святошинський районний центр зайнятості не володіє інформацією, яку запитував у нього позивач, а законом не передбачений обов'язок розпорядника публічної інформації створювати нову інформацію за запитом.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно звертає увагу також на ту обставину, що відповідач не розглядав інформаційний запит позивача від 09.07.2014 № 21 по суті, а розглядав скаргу на дії заступника директора Святошинського РЦЗ щодо надання відповіді на інформаційний запит не по суті.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач з інформаційним запитом від 09.07.2014 року №21 звертався до Святошинського районного центру зайнятості (а.с.7), при цьому, останній відмовив позивачу у задоволенні його інформаційного запиту. Саме вказану відмову і оскаржує позивач в позові, однак, з позовом звертається до Київського міського центру зайнятості з вимогою визнати протиправними дії останнього щодо відмови задовольнити інформаційний запит від 09.07.2014 року № 21 та зобов'язати Київський міський центр зайнятості надати публічну інформацію на запит від 09.07.2014 року № 21.

При цьому, сам позивач в позовній заяві вказує та надає копії документів, що він звертався до Київського міського центру зайнятості саме зі скаргою на дії заступника директора Святошинського районного центру зайнятості щодо надання відповіді на інформаційний запит не по суті (а.с.4, 10), а не з самим запитом від 09.07.2014 року № 21.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач не звертався з інформаційним запитом від 09.07.2014 року № 21 до Київського міського центру зайнятості, та останній його не розглядавпо суті, то і відсутні підстави для задоволення позову.

Одночасно колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що суд першої інстанції мав замінити відповідача належним зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, суд може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем.

Позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, та згода на його заміну ним надана не була.

Аналогічна позиція, стосовно неможливості замінити відповідача на належного без згоди позивача, висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 19.05.2011 року у справі N К-35977/10.

Також не приймають до уваги посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, так як відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та, відповідно, його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 08 червня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Горбань Н.І.

Межевич М.В.