Справа № 826/6164/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2015 року № 826/6164/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № , складене ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 16.10.2014 р. № 1512/26-59-22-05/30470184 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 140 725,00 грн.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Таурус-2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «ЮВО» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Таурус-2000»:

пп. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість за липень 2014 р. на загальну суму 140 725,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 16.10.2014 р. № 1512/26-59-22-05/30470184 та винесено податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140 725,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 23.03.2015 р. № 6000/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Положеннями статті 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Отже, положеннями вказаної вище статті визначено підстави, за яких контролюючим органом проводиться документальна позапланова невиїзна перевірка.

Як вбачається з матеріалів справи, документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Таурус-2000» проводилася на підставі посвідчення від 04.06.2014 р. серія КВ № 109468 та наказу від 07.10.2014 р. № 1350, виданого ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 та п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу перевірок ризикових підприємств управління податкового аудиту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, інспектором податкової та митної справи ІІ Рангу Когутом С.В.

Як вбачається з матеріалів справи, копія наказу про проведення перевірки від 07.10.2014 р. № 1350 та письмове повідомлення від 07.10.2014 р. № 328/26-59-22-05 про дату початку та місце проведення перевірки направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ТОВ «Таурус-2000», копія якого міститься в матеріалах справи. Отримання вказаних документів не заперечується позивачем.

Факт неявки представника позивача для ознайомлення, підписання та отримання акту перевірки засвідчується актом від 16.10.2014 р. № 1307/26-39-22-05, складений ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Позивач, зазначає, що отримав запит, в якому ДПІ на підставі пп. 20.1.6 п. 20 ст. 20, пп. 6 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, п. 9 абз. 2 п. 14 Постанови Кабінету Міністрів № 1245 від 27.12.2010 р. повідомила, що за результатами автоматичного співставлення даних податкової звітності з податку на додану вартість опрацьовано показники Додатку № 5 «Розшифровка податкового кредиту та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів» до декларацій з податку на додану вартість та виявлено розбіжності в інформації, яка міститься в ІС «Податковий блок» та наданій ТОВ «Таурус-2000» звітності, а саме завищення податкового кредиту по контрагенту ТОВ «ЮВО» та просила надати докази на підтвердження чи спростування достовірності допущених розбіжностей.

Водночас, позивачем не надано доказів надання підтверджуючих документів на вимогу контролюючого органу, а тому суд вважає, що посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки є необґрунтованим, а перевірку таку, що проведено у відповідності до положень чинного законодавства.

Щодо правомірності винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000» зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві від 27.05.2002 р. за № 16185. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 10.08.1999 за № 13679/3114 та зареєстровано як платника податків на додану вартість. Основним видом діяльності є виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів.

Предметом перевірки контролюючого органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «ЮВО».

Як зазначили представники позивача в судовому засіданні, товариство здійснює торгівлю такелажною та іншою продукцією, в тому числі метричними кріпленнями, такелажем, тросами, ланцюгами, хомутами для труб, а також абразивними інструментами.

Необхідністю залучення ТОВ «ЮВО» як контрагента-постачальника стала потреба товариства у будівельних кріпленнях. Товар придбавався для його використання у господарській діяльності ТОВ «Таурус-2000», а саме: для його подальшого продажу дрібнооптовими партіями з метою отримання прибутку.

Між ТОВ «Таурус-2000» (покупець) та ТОВ «ЮВО» (постачальник) укладено договір поставки № 010614 від 01.06.2014 р., відповідно до умов якого, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар. Загальна кількість (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару визначена та погоджена сторонами у рахунках-фактурах (видаткових-накладних).

Постачальник зобов'язується передати покупцеві товар, разом із усіма його принадами та документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного законодавства України. Моментом поставки товару покупцю та здачі його постачальником є фактичне отримання товару та підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної, яка була пред'явлена до підпису під час приймання-передачі товару. Перехід права власності та всіх можливих ризиків на товар відбуваються у момент фактичної передачі товару покупцеві.

Поставка товару здійснюється на умовах самовивозу за рахунок покупця за адресою: 04053, м. Київ, вул. Воровського, буд. 4.

На підтвердження виконання вказаного договору, позивачем надано суду видаткові накладні, які свідчать про передачу товару у власність покупця; товарно-транспортні накладні, які свідчать про те, що позивачем було самостійно здійснено самовивіз вантажу; рахунки-фактури, платіжні доручення, картки рахунку, які свідчать про оплату придбаного позивачем товару; податкові накладні, витяги з реєстру податкових накладних, які свідчать про відображення податкових зобов'язань з податку на додану вартість нарахованих (сплачених) в зв'язку із постачанням товару.

Вказані вище господарські операції декларувалися позивачем. В штаті у позивача перебуває 44 особи, що підтверджується штатним розписом, затвердженим директором товариства 17.07.2014 р.

Згідно видаткової накладної № 992 від 05.06.2013 р. Іноземним підприємством «АІС-Автоцентр» було передано ТОВ «Таурус-2000» автомобіль ГАЗ-3302-206-Д0501499-К0729367-Ш, яким здійснювалося перевезення придбаного у ТОВ «ЮВО» товару. Вказаний автомобіль віднесений позивачем до основних засобів.

Придбані товари зберігалися позивачем на складі за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 67, що підтверджується договором оренди від 24.07.2014 р. № 1/07, укладеного між ОСОБА_2 (орендодавець) та ТОВ «Таурус-2000» (орендар). Про наявність на складі товару свідчать надані позивачем фотоматеріали.

Згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних та довіреностей на отримання матеріальних цінностей товару було реалізовано ТОВ «Метиз Комплект», ТОВ «Будіор», ТОВ «СМК Логістік».

Натомість висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що перевіркою встановлено, що згідно вкладки «Перегляд результатів співставлення» підсистеми «Аналітична система» ІС «Податковий блок» декларація з податку на додану вартість ТОВ «ЮВО» за липень 2014 року не подавалась.

Крім того, згідно ІС «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «ЮВО» сформувало податковий кредит за липень 2014 р. в сумі 6 762 114,00 грн. за рахунок єдиного постачальника ТОВ «Інтрадей».

ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві складено акт від 18.08.2014 р. № 451/26-56-22-01-05/39196839 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтрадей» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період із 01.06.2014 по 31.07.2014».

Зважаючи на викладене вище, відповідач дійшов висновку про відсутність можливості підтвердити факт купівлі товарів (робіт, послуг) ТОВ «ЮВО» у контрагента - постачальника ТОВ «Інтрадей» та реалізації зазначених товарів (робіт, послуг) на адресу покупця ТОВ «Таурус-2000», а, відтак, правочин, укладений між ТОВ «Таурус-2000» та ТОВ «ЮВО» не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «ЮВО» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ЮВО» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЮВО» податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі висновків щодо непідтвердженості господарських взаємовідносин ТОВ «ЮВО» з іншим контрагентом ТОВ «Інтрадей».

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «ЮВО» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «ЮВО» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «ЮВО», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «ЮВО», а тому вважає, що формування ТОВ «Таурус-2000» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а зменшення відповідачем розміру від'ємного значення суми з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване повідомлення-рішення від 03.11.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.11.2014 р. № .

4.Судові витрати в сумі 281,45 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таурус-2000» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук