Справа № 913/1816/12, 2а-913/83/12
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р. Справа № 876/165/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2012 року у справі за позовом прокурора Рожнятівського району Івано-Франківської області до Лугівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, про визнання незаконним рішення,

В С Т А Н О В И В :

15.08.2012 прокурор Рожнятівського району Івано-Франківської області (далі - Прокурор) звернувся до суду із позовом до Лугівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (далі - Сільська рада) про скасування рішення відповідача від 26.11.2011 б/н «Про затвердження угоди оренди землі з гр.ОСОБА_1» (далі - Рішення).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідна угода на користування землею від 10.11.2011 (далі - Угода) укладена сільським головою без попереднього рішення Сільської ради про передачу землі в оренду, і така належним чином не зареєстрована.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2012 року у справі №913/1816/2012 позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що сільський голова, укладаючи Угоду без відповідного рішення Сільської ради, перевищив свої службові повноваження, уклав незаконну Угоду, а тому відповідач, затвердивши таку, діяв протиправно.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що укладена Угода була тимчасовою на час виготовлення нею проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, строк дії якої закінчився.

Сільська рада подала на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду заяву, в які просила розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень протиправними (нечинними, незаконними).

Згідно зі ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статей 142-145 Основного Закону до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Статтею 116 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2, 3 (для ведення особистого селянського господарства) ст.134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Так, таке надання здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості) (ч.1).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської ради.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки) (ч.2).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3).

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи відповідно до закону (ч.4).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч.6).

Частиною 1 ст.125 ЗК визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, порядок оформлення та видачі правовстановлюючих документів на земельні ділянки, об'єктивні вимоги якого стосувалися всіх учасників земельних відносин, регулювалися «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999№43 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за №354/3647).

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що право оренди земельної ділянки в особи може виникнути лише після прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, якому має передувати розробка та погодження проекту відведення земельної ділянки.

Згідно з п.16 ч.4 ст.42 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що 10.11.2011 між Сільською радою та ОСОБА_1 було укладено Угоду за якою орендодавець зобов'язався надати, на підставі рішення Сільської ради від 08.10.2011, в строкове платне користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1353га в АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства. Від імені відповідача Угода підписана сільським головою (а.с.54-56).

26.11.2011 Сільська рада Рішенням затвердила Угоду (а.с.4).

15.06.2012 Прокурором принесено протест №84-1265 (далі - Протест) на Рішення, який обґрунтовано тим, що Угода належними чином не зареєстрована в управлінні Держкомзему у Рожнятівському районі (далі - Управління; а.с.3).

До речі, листом Управління від 20.11.2012 №543/10/36 дійсно стверджено, що державна реєстрація Угоди відсутня (а.с.49).

Розгляд Сільською радою Протесту неодноразово відкладався у зв'язку із відсутністю кворуму на сесії про що повідомлялося Прокурора, а рішенням від 22.07.2012, яке отримано останнім 31.07.2012, такий відхилено (а.с.5-9).

Не погодившись із відхиленням Протесту, у відповідності до ч.4 ст.21 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Прокурор звернувся до суду із цим позовом.

Як убачається з матеріалів справи, рішення щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки ОСОБА_1 Сільська рада не приймала, проект відведення земельної ділянки, відповідно, не розроблявся та не погоджувався.

За таких обставин, з огляду на відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, сільський голова, укладаючи Угоду, а Сільська рада її затвердивши, перевищили свої повноваження, а відтак діяли не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції також вірно звернуто увагу, що право оренди земельної ділянки у третьої особи не виникло (відсутнє).

Статтею 126 ЗК встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV).

16.03.2010 набрав чинності Закон України від 11.02.2010 №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі - Закон №1878-VІ), яким статті 18 та 20 Закону України «Про оренду землі» виключені, а ст.6 доповнена ч.5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ці норми набрали чинності з 01.01.2013).

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1878-VІ встановлено, що до 01.01.2012, (09.12.2011 дію вказаної норми продовжено до 01.01.2013), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 05 червня 2015 року.