Справа № 2а-1407/11/0970
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 р. Справа № 63285/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року у справі за позовом Національного університету «Одеська юридична академія» до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про скасування рішення та розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Національний університет «Одеська юридична академія» звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, яким просив визнати незаконними і скасувати рішення відповідача від 14.03.2011 року № 898, яким до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» застосовано фінансові санкції в розмірі 170 грн., та розпорядження відповідача від 14.03.2011 року № 61 про усунення виявлених в ході перевірки порушень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що висновки відповідача про подання Відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» до органів Пенсійного фонду недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку щодо застрахованої особи ОСОБА_1, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами і наданими позивачем доказами.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» були встановлені та належним чином зафіксовано факти подання до органів Пенсійного фонду недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку щодо застрахованої особи ОСОБА_1 Доводи позивача, з якими безпідставно погодився суд першої інстанції, не спростовують встановлених під час перевірки порушень.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 24.02.2011 року до 09.03.2011 року працівники Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провели позапланову перевірку Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» по застрахованій особі ОСОБА_1 за період з 01.09.2008 року до 01.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 09.03.2011 року № 55.

В акті перевірки зазначено про порушення Відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 17, ч. 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, яке виразилось в тому, що із заробітку за сумісництвом застрахованої особи ОСОБА_1 проводилось утримання 5% страхових внесків, замість 2%; у донарахуванні в вересні 2008 року заробітної плати за липень, серпень 2008 року застрахованій особі ОСОБА_1 в той час, коли Відокремлений структурний підрозділ «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» взятий на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську 02.09.2008 року; у незастосуванні максимальної величини фактичних виплат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески до соціальних фондів; у нарахуванні страхових внесків на одноразову допомогу при виході на пенсію.

На підставі акту перевірки Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську прийняло рішення № 898, яким за недостовірне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку до Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» застосовано фінансові санкції у розмірі 170 грн.

Також за результатами перевірки відповідач виніс розпорядження від 14.03.2011 року № 61 про усунення виявлених в ході позапланової перевірки порушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішення та розпорядження відповідача з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (тут і далі в редакції, чинній в періоді, за який проводилась перевірка) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду на страхувальників накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 15 цього Закону платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з ст. 14 даного Закону страхувальниками є роботодавці, в тому числі відокремлені підрозділи підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 15 цього Закону страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду України з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду України, а особи, визначені в частині першій статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 даного Закону страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно з ч. 8 ст. 20 цього Закону страхові внески, які відповідно до цього Закону підлягають сплаті із сум витрат (доходу) за період з дня виникнення у страхувальника зобов'язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків до дня його реєстрації в органах Пенсійного фонду, сплачуються (стягуються) на загальних підставах відповідно до цього Закону за весь зазначений період.

Відповідно до ст. 14 даного Закону страхувальниками є роботодавці, в тому числі відокремлені підрозділи підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пп. 4.1 Порядку узяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як платників страхових внесків, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.10.2006 року № 14-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.11.2006 року за № 1184/13058 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній реакції), узяття на облік відокремлених підрозділів юридичних осіб здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей про створення відокремлених підрозділів юридичної особи, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у разі наявності у них окремого балансу і самостійного ведення розрахунків із застрахованими особами за місцезнаходженням цього підрозділу.

Наказом ректора Національного університету «Одеська юридична академія» від 25.06.2008 року № 853а-5 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора Навчально-консультативного центру у м. Івано-Франківську з 01.07.2008 року.

Навчально-консультативний центр Одеської національної юридичної академії у м. Івано-Франківську відповідно до наказу Міністерства освіти України від 29.06.2010 року № 640 був реорганізований в Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія».

При цьому, як вбачається з наданих позивачем Положень про Навчально-консультативний центр Одеської національної юридичної академії у м. Івано-Франківську та про Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія», вони є структурним підрозділом Національного університету «Одеська юридична академія» і не мають статуту юридичної особи.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Навчально-консультативний центр Одеської національної юридичної академії у м. Івано-Франківську створений 12.07.2008 року, відповідно зобов'язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків у нього виникло саме з цього часу.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідача про порушення позивачем вимог п. 3 ст. 15, пп. 6 п. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме безпідставне донарахування застрахованій особі ОСОБА_1 у вересні 2008 року заробітної плати за липень та серпень 2008 року.

Також, як встановив суд із наданих сторонами доказів, основним місцем роботи ОСОБА_1 за період з 01.09.2008 року до 01.12.2010 року були посади в відокремлених структурних підрозділах Національного університету «Одеська юридична академія», а саме директора Навчально-консультативного центру Одеської національної юридичної академії у м. Івано-Франківську та декана Івано-Франківського факультету Національного університету «Одеська юридична академія», тобто робота в Національному університеті «Одеська юридична академія» і під час роботи його заробітна плата складалась із посадового окладу керівника структурного підрозділу та 0,5 ставки професора кафедри.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового працівника за основним місцем роботи за будь-які 60 календарних місяців наукового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв та за весь період наукового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Визначення поняття «основне місце роботи» дане в Порядку фінансування заходів, передбачених Переліком заходів щодо соціальної, трудової, фізкультурно-спортивної та професійної реабілітації інвалідів, фінансування яких здійснюється за рахунок штрафних санкцій, які надходять до Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженому наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 12.12.2003 року № 180, згідно з п. 1.11 якого це місце роботи, де заявник працює на підставі укладеного трудового договору із оформленням трудової книжки та занесенням до неї запису про працевлаштування.

Іншого визначення поняття «основне місце роботи» в законодавстві немає, тому відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів застосовує аналогію закону.

Відповідно до п. 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за № 76, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом.

Відповідно до п. 10 цього Положення заробітна плата на всіх місцях роботи враховується при обчисленні середнього заробітку викладачам, які працюють у декількох вищих навчальних закладах. В середню заробітну плату зараховується додаткова оплата за роботу, що не є сумісництвом.

Відповідно до п. 8 Переліку робіт, які не є сумісництвом, затвердженого цим Положенням, не є сумісництвом педагогічна робота керівних та інших працівників учбових закладів, робота викладачів вищих навчальних закладів у тому самому навчальному закладі понад установлену норму учбового навантаження, педагогічна робота.

Проаналізувавши положення наведених вище норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що утримання 1-5% страхових внесків із заробітку застрахованої особи ОСОБА_1 в 2008-2010 роках проведено Івано-Франківським факультетом Національного університету «Одеська юридична академія» з дотриманням вимог законодавства, в зв'язку з чим висновок відповідача про порушення позивачем вимог пп. 6 п. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 19 цього Закону страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, що дорівнюють п'ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Страхові внески до солідарної системи нараховуються для роботодавця на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Пенсійне забезпечення та соціальний захист наукових працівників визначений ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», якою встановлено, що пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 23 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески). Для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового працівника за основним місцем роботи за будь-які 60 календарних місяців наукового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв та за весь період наукового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Заробіток для обчислення пенсії в усіх випадках не може перевищувати граничну суму заробітку (доходу), з якої справляється збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 визнано неконституційними положення абзацу третього пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якого при призначенні пенсій відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів (в тому числі і Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»), заробітна плата для обчислення пенсій враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються страхові внески до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку.

В мотивувальній частині даного рішення Конституційний Суд України вказує, що право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визнаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод. Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків.

За таких обставин Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження розміру пенсії не узгоджується з Конституційним положенням про гарантування права на соціальний захист (ст. 46 Конституції), а тому є неконституційним обмеженням доходів, з яких повинна чи може бути обчислена пенсія.

Враховуючи положення наведених вище нормативно-правових актів та висновки Конституційного Суду України, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідача про порушення позивачем вимог ч. 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме незастосування максимальної величини фактичних виплат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески до соціальних фондів.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів відповідача про порушення Відокремленим структурним підрозділом «Івано-Франківський факультет Національного університету «Одеська юридична академія» п. 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, при нарахуванні та сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки відповідно до пп. 1.1 п. 1 цієї Інструкції вона містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників та не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 червня 2011 року у справі № 2а-1407/11/0970 за позовом Національного університету «Одеська юридична академія» до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про скасування рішення та розпорядження - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді І.В. Глушко

Л.Я. Гудим