Справа № 804/19810/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання - Литвин Ю.Ю.,
представника позивача - ОСОБА_1.,
представника відповідача - ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - Ткаченка Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Тернівського міського відділу ГУ Міністерства внутрішніх справи України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача - Державна казначейська служба України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Тернівського міського відділу ГУ Міністерства внутрішніх справи України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача - Державна казначейська служба України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення; про зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті середній заробіток за весь період затримки остаточного розрахунку; про визнання протиправними дії Тернівського міського відділу та Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, щодо не нарахування та невиплати встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань; про зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманої матеріальної допомоги за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року; про зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманих виплат за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року (вимоги по відрядженню до м. Києва з вересня по жовтень 2013 року не підтримані позивачем); про зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській вчинити дії по нарахуванню та виплаті надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації у сумі 2 160,50 грн.; про зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки; про стягнення з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області моральної шкоди у сумі 203 850,00 грн.
На обгрунтування заявлених вимог представником позивача наведені доводи, викладені в адміністративному позові, та зазначено, зокрема, що 27.10.14 ГУ МВС України в Дніпропетровській області з позивачем проведено остаточний розрахунок у сумі 26 741 грн., з розміром якого позивач не згодний, оскільки відповідачем не нараховані та не виплачені встановлені законодавством виплати з бюджетних асигнувань, матеріальна допомога за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, виплати за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року та до м. Києва з вересня по жовтень 2013 року, надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації у сумі 2 160,50 грн., компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки. Отримавши остаточний розрахунок та встановивши не виплату відповідачами наведених виплат, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача-1 - ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог з підстав, наведених в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи, зазначивши, що позивачу при звільненні були нараховані та виплачені всі належні суми, які передбаченні спеціальним законодавством, так, остаточний розрахунок з позивачем проведений 24.10.14 в розмірі 26 741 грн., та будь-яка заборгованість перед позивачем відсутня.
Відповідач-2 - Тернівський міський відділ ГУ Міністерства внутрішніх справи України в Дніпропетровській області, проти задоволення позову заперечував, мотиви незгоди аналогічні доводам, викладеним в запереченнях відповідача - ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Правом участі в судовому засіданні 02.06.15 відповідач-2 не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи до суду не надав.
Третя особа на стороні відповідача - Державна казначейська служба України в Дніпропетровській області правом участі в судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи до суду не надала.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Сторонами визнано, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справи з 05.08.96 по 29.07.14. Наказом по особовому складу від 29.07.14 №270/о/с підполковника міліції ОСОБА_3 заступника начальника слідчого відділення Тернівського міського відділу згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи звільнено з 29.07.14 у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 «б» (через хворобу); вислуга років на день звільнення складає: 17 років 11 місяців 24 дні (а.с.84).
Як вбачається з Довідки відповідача-2 від 06.01.15 №93 та визнано представником позивача одноразова грошова допомога при звільнені позивача виплачена останньому 24.10.14 за платіжним доручення №290 у розмірі 26 741 грн., прибутковий податок від 24.10.14 за платіжним дорученням №291 у розмірі 4 302,37 грн.; щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним ) званням відповідно до п.11 Постанови КМУ від 17.07.92 № 339 нарахована позивачу за період з 29.07.14 по 31.12.14, виплата проведена за платіжним дорученням №341 від 18.12.14 на особистий картковий рахунок позивача (а.с.79).
Розв'язуючи спір, суд зазначає, що спірні правовідносини унормовані Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.91 №114 (далі - Положення №114), Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 (далі - Порядок №393), Дисциплінарним статутом ОВС України, затвердженим Законом України від 22.02.06 № 3460-ІУ і іншими спеціальними нормативними актами.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення та зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті середній заробіток за весь період затримки остаточного розрахунку, а також про визнання протиправними дії відповідачів щодо не нарахування та не виплати встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань та зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманої матеріальної допомоги за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, суд зазначає таке.
Згідно з п.10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Приписами ст.19 Закону України «Про міліцію» визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
Правовідносини з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з ОВС унормовані ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262, та п.10 Порядку №393.
Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2262, згідно з Преамбулою якого його дія поширюється, зокрема, і на працівників органів внутрішніх справ України, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Така виплата здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (ч.4 ст.9 Закону).
З наведеними законодавчими положеннями узгоджуються приписи п. 10 Порядку №393 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до п.14 Порядку № 393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).
Зміст наведених спеціальних нормативно-правових актів не дає підстави для висновку, що законодавець визначає конкретні строки виплати такої грошової допомоги при звільнені та передбачає можливість виплати компенсації за затримку виплати розрахунку при звільнення працівників органів внутрішніх справ.
Посилання позивача на порушення відповідачами приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України є безпідставними, адже на спірні відносини оплати праці осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які врегульовані спеціальним законодавством, положення КЗпП України не розповсюджуються. Наведене відповідає правовій позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеній в п.2 Постанови від 24.12.99 №13.
Покликання позивача про те, що у Законі України «Про міліцію», Положенні про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС та Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ спірні питання не врегульовано, а тому вони звужують права позивача, суд до уваги не приймає з огляду на те, що означені нормативно-правові акти неконституційними не визнані, а отже є діючими та обов'язковими до виконання.
З приводу доводів позивача про необхідність проведення індексації у зв'язку з тим, що остаточний розрахунок - виплата одноразової грошової допомоги при звільнені проведений не в день звільнення, а 24.10.14, суд зазначає таке.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами ч.3 ст.2 Закону №1282 визначено, що соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат. Вказана ч.3 ст.2 в редакції Закону №107 визнана неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008.
Враховуючи те, що відповідно до попередньої редакції ч. 3 ст. 2 Закону №1282 підтримання купівельної спроможності встановлених законодавством України соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер (одноразова допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), здійснюється шляхом підвищення державних соціальних гарантій та інших виплат, виходячи з яких визначаються розміри соціальних виплат, які є об'єктами індексації», а також те, що ч.1 ст.2 Закону №1282, приписами якої в якості однієї з умов індексації визначено отримання громадянами грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, неконституційною не визнано, суд доходить до висновку про те, що індексація такої виплати як одноразова грошова допомога при звільнені не передбачена.
Щодо невиплати позивачу при здійснені остаточного розрахунку встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань та зобов'язання виплатити матеріальну допомогу за період проходження позивачем служби з серпня 2000р. по липень 2014р.
Суд зазначає, що до 01.01.08 р. порядок виплати матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС регулювалося Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 04.10.1996 №926-96, наказами МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 10.06.99 № 149, «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ОВС та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу» від 01.11.03 №1236, Методичними рекомендаціями МВС України від 30.06.05 про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу.
Зі змісту наведених актів вбачається, що нарахування і виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС проводилася на підставі мотивованих рапортів, тобто у разі їх звернення мотивованими рапортами до безпосереднього керівництва, та за умови асигнувань, що виділялися відповідним підрозділам ОВС на зазначені цілі, згідно кошторису
Відповідно до пп.2.17.1 п.2.17 Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
Приписами пп.2.17.2 п.2.17 Інструкції визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.
Згідно з пп.2.17.3 п.2.17 Інструкції допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати; підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку (пп.2.17.4 п.2.17); фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення (п.2.17.5 п.2.17).
Як вбачається з Довідки відповідача від 06.01.15 №95 (а.с.80) та не заперечується представником позивача, ОСОБА_3 була нарахована та виплачена відповідачем матеріальна допомога за 2008р., 2011р., 2012р., 2013р. та 2014р.
Позивачем на обгрунтування позовних вимог в означеній частині не надано доказів звернення до керівництва з відповідними рапортами, видання останнім відповідних наказів, які б залишились не реалізованими відповідачем, про наявність таких фактів не зазначено ані позивачем ані відповідачем.
Таким чином, враховуючи викладене, правові підстави для визнання протиправними дій ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення та зобов'язання вчинити дії по нарахуванню та виплаті середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку, а також для визнання протиправними дій відповідачів щодо не нарахування та не виплати встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань та про зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманої матеріальної допомоги за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, відсутні.
Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманих виплат за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року.
Позивачем надані до суду ксерокопії посвідчень про відрядження та відповідних Розпоряджень, за якими позивач був відряджений до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з листопада по грудень 2002 року. Представником позивача не заперечується факт того, що позивачу вже з 2002 р. було відомо про факт невиплати відповідачами суми коштів на відповідні відрядження у 2002 р.
01.09.05 набув чинності Кодекс адміністративного судочинства України, приписами ст.99 якого визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач звернувся до суду з означеною вимогою 27.11.14 (дата направлення адміністративного позову до суду засобами поштового зв'язку), отже пропустив законодавчо встановлений строк звернення до адміністративного суду з даною позовною вимогою. Окремо суд зазначає, що правовідносини щодо прийняття, проходження та звільнення з публічної служби регулюються спеціальним законодавством, тому строк звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів встановлено ст.99 КАС України, а не КЗпП України.
Згідно зі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала; позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Оскільки суд не знайшов підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною вимогою щодо виплати витрат на відрядження за 2002р., позивачем чи його представником про існування таких підстав не зазначено, то позовна вимога в означеній частині підлягає залишенню без розгляду.
Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації у сумі 2 160,50 грн.
Суд зазначає, що відповідно до ст.27 Закону України «Про державну таємницю» №3855 доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов'язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.
Згідно зі ст.30 Закону №3855 у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаних приписів Постановою КМУ від 15.06.94 №414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Приписами абз.3 п.2 Положення № 414 визначено, що особам які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків та відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці (п.5 Положення № 414).
Відповідно до п.6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що надбавка до посадових окладів у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, виплачується за умови, коли професійна діяльність громадянина, виконання ним його професійних обов'язків (розроблення, виготовлення, облік, зберігання, використання документів) пов'язана з відомостями, що становлять державну таємницю, до яких така особа має наданий відповідно до законодавства про державну таємницю доступ.
Отже, наявність лише допуску до державної таємниці не дає підстав для нарахування та виплати відповідної надбавки, адже такими підставами є наявність факту безпосередньої роботи особи з інформацією, що має обмежений доступ.
Відтак правові підстави для задоволення позову в означені частині відсутні.
Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки.
Постановою КМУ «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справи, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справи та осіб начальницького складу податкової міліції» від 17.11.01 №1515, на яку посилається позивач в обгрунтування заявлених вимог, визначено затвердити опис і зразки форменого одягу та знаки розрізнення осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та зобов'язано Міністерство внутрішніх справ за погодженням з Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції і Міністерством фінансів розробити та затвердити норми забезпечення форменим одягом (у мирний час) осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, правила носіння форменого одягу і знаків розрізнення зазначеними особами.
Означена Постанова №1515 втратила чинність на підставі Постанови КМУ «Про формений одяг працівників міліції» від 14.08.13 №594, приписами якої виплата грошової компенсації замість форменого одягу не передбачена.
Суд відмічає, що Наказ МВС України «Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України» № 1489 від 05.12.03, на який посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, не пройшов реєстрацію у Міністерстві юстиції України, в зв'язку з чим був скасований Наказом МВС України від 22.07.2010 № 325 «Про скасування наказу МВС від 05.12.2003 № 1489».
Згідно з п.15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.92 №73, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.
Отже, правові підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації за не отримане речове майно відсутні.
Законом України «Про міліцію» не визначена видача продовольчих пайків співробітникам ОВС України.
Норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил, Прикордонних військ, Національної гвардії, Служби безпеки, Цивільної оборони, Управління державної охорони, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, та грошова компенсація за продовольчі пайки, які отримують вказані категорії осіб, визначені Постановою КМУ «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12.03.96 №316.
Разом з тим, означена Постанова КМУ втратила чинність 29.03.02 на підставі Постанови КМУ від 29.03.02 №426, яка не визначає норми забезпечення продовольчими пайками осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ.
В свою чергу Постанова КМУ від 29.03.02 №426 стосуються харчування за рахунок держави, яким, зокрема, забезпечуються: курсанти вищих військових та вищих навчальних закладів МВС, а також слухачі вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів МВС, які не мають офіцерських звань, військовослужбовці та особи рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ і Державної кримінально-виконавчої служби, які навчаються у школах і на курсах з підготовки прапорщиків, мічманів та в училищах професійної підготовки органів внутрішніх справ і кримінально-виконавчої системи, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами; особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначені до складу варти для охорони, оборони і супроводження військових та спеціальних вантажів під час їх перевезення, а також під час проїзду до місця здавання (приймання) цих вантажів та повернення після їх здавання (приймання); військовослужбовці офіцерського складу, військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, водолазних підрозділів військових частин особливого призначення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ - у дні виконання робіт під водою із застосуванням підводних засобів пересування; рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, які дають кров та (або) її компоненти спеціалізованим установам і закладам переливання крові та відповідним підрозділам закладів охорони здоров'я, що належать до сфери управління Міноборони, незалежно від забезпечення їх харчуванням за основними нормами.
Аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що посилання позивача в обгрунтування таких позовних вимог на Закон України «Про міліцію», Постанову КМУ від 12.03.96 №316 та від 29.03.02 №426, як на підставу для отримання позивачем продовольчих пайків у певній нормі, а у разі їх ненадання - виплати компенсації, є безпідставними.
Відтак, правові підстави для задоволення позовних вимог в означеній частині відсутні.
За викладених обставин, у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача-1 в сумі 203 580 грн. також належить відмовити, адже вона є похідною від розглянутих вище позовних вимог, правові підстави для задоволення яких відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Відмовити в задоволені адміністративного позову.
Позовну заяву в частині зобов'язання Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманих виплат за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року - залишити без розгляду.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції відповідно до ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 08.06.15.

Суддя А.О. Коренев