Справа № 2а-3294/10/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/32822/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Верхньорогачицького відділення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 по справі № 2-а-3294/10/2170

за позовом Великолепетиської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Підприємця про стягнення на користь бюджету заборгованості у розмірі 35 064,20 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2010 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Підприємця заборгованість в сумі 35 064,20 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов залишено без розгляду.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами встановлено, що за наслідками перевірки господарської одиниці відповідача, Державною податковою інспекцією складено акт від 10.03.2008 № 2107047/2301/НОМЕР_1, у якому зафіксовано порушення відповідачем п. 13 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637, що полягали у невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій та у неоприбуткуванні готівкових коштів у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків.

За наслідками виявлених порушень та на підставі акту перевірки контролюючим органом Товариству визначено штрафні (фінансові) санкції у сумі 6401,50 грн. згідно рішення від 27.03.2008 № та в сумі 28 662,70 грн. згідно рішення від 27.03.2008 № .

Відповідач оскаржив в судовому порядку вказані вище рішення про застосування фінансових санкцій.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 06.10.2008 у справі №22-а-10670/08, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2010, у задоволенні позовних вимог приватного підприємця ОСОБА_4 про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 27.03.2008 № та № відмовлено.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги контролюючого органу про стягнення сум боргу зазначив, що оскільки рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не були скасовані в судовому порядку, а отже є законними, та не були сплачені Підприємцем у добровільному порядку то відповідно вимоги Державної податкової інспекції про стягнення коштів в сумі 35 064,20 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду виходив з того, що позивачем порушено річний строк звернення до суду.

Штрафні (фінансові) санкції, які застосовані до позивача у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України фінансові є адміністративно - господарськими санкціями.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суми фінансових санкцій, визначені статтями 17- 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами господарювання до Держбюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Пунктом 4 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки" встановлено, що штрафи застосовані відповідно до цього Указу в повному обсязі стягуються до державного бюджету в порядку, встановленому законодавством.

Якщо протягом зазначених термінів суб'єкт господарювання не сплатив суму штрафу до бюджету орган Державної податкової служби відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" та п. 2 ст. 50, п. 4 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України звертається до суду з позовною заявою про стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій.

Так, загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи визначено ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один рік. Зазначений строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки" не передбачено зупинення чи продовження строків сплати порушником штрафних (фінансових) санкцій у разі оскарження в судовому порядку рішень податкових органів про накладення таких санкцій.

З огляду на викладене, оскарження платником податків рішення про визначення йому штрафних (фінансових) санкцій не зупиняє перебігу строку звернення до суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, внаслідок несплати господарюючим суб'єктом у добровільному порядку фінансових санкцій у визначені законодавством строки, податковий орган має право звернутись з адміністративним позовом до суду про стягнення несплачених коштів за адміністративно - господарськими санкціями протягом року з дня, коли контролюючий орган дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто фактично після спливу строку добровільної сплати застосованих фінансових санкцій.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № та № були прийняті 27.03.2008 та отримані відповідачем особисто 28.03.2008 (а.с. 9), а позов про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій за вказаними рішеннями Державною податковою інспекцією було заявлено лише 22.06.2010 (а.с. 2).

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду, а питання щодо його поновлення під час подання позову не порушувалось, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 99 та ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства, цілком правомірно дійшов висновку про залишення позову Державної податкової інспекції щодо стягнення з Підприємця заборгованості без розгляду.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Державної податкової інспекції, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування судового рішення апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Верхньорогачицького відділення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012 по справі № 2-а-3294/10/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко