Справа № 37987/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2010 р. справа № 2а-516/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Нагорної Л.М. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року по справі №2а-516/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення боргу з виплати державної допомоги по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року позивачка звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в якому просила: визнати дії відповідача неправомірними в частині нарахування та сплати в період з травня 2007 року по травень 2009 року позивачці щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною у розмірі нижчому за прожитковий мінімум, зобовязати відповідача перерахувати за період з травня 2007 року по травень 2009 року щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до шести років, та сплатити недоотриману суму коштів на користь позивачки допомогу по догляду за дитиною, зобовязати відповідача призначити позивачці відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»допомогу по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку, починаючи з травня 2009 року до закінчення стоку передбаченої законом виплат, тобто досягнення дитиною трьох років до 08 березня 2010 року, у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до шести років, стягнути з відповідача на користь позивачки 3000,00 грн. моральної шкоди.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року адміністративний позов задоволено частково: поновлено позивачці строк звернення з адміністративним позовом до суду, визнано дії відповідача що виразилися у відмові позивачці в здійсненні перерахунку та сплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачену ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», згідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно неправомірними, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачці державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 (шести) років за відповідні періоди, а саме з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно з розміру у 470 грн., з урахуванням фактично сплачених та отриманих позивачкою сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначений період, в решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачкою було пропущено строк звернення до суду за захистом порушених прав, коштів в бюджеті на виконання постанови суду не передбачено. Окрім того, Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік»не були збільшені видатки на виплату вищевказаної допомоги.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини (свідоцтво про народження а.с. 7) та є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (надалі Закон № 2811-ХІІ).

Згідно частини 1 статті 15 вищезазначеного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2811-ХІІ розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтею 15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Дію частини 1 статті 15 Закону України № 2811-ХІІ та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ зупинено пунктом 14 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-V "Про державний бюджет України на 2007" (надалі Закон №489-V).

Статтею 56 Закону №489-V встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України №2811-ХІІ здійснюється у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано неконституційним положення пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України №2811-ХІІ щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно відповідач повинен був провести нарахування сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Згідно ст. 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлюється у розмірі: з 01 квітня 2007 року - 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - 470 грн. Відповідно до довідки про виплати сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 20) позивачка отримала у 2007 році за: липень 2007р. 101,16 грн., серпень 2007р. 103,41 грн., вересень 2007р. 104,85 грн., жовтень 2007р. 104,85 грн., листопад 2007р. 107,73 грн., грудень 2007р. 110,88 грн., відповідно сума заборгованості складає за 2007 рік:

липень: грн.;

серпень: грн.;

вересень: грн.;

жовтень: грн.;

листопад: грн.;

грудень: грн.;

а всього: 1804,28 грн.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь сум недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік колегія суддів зазначає про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" стаття 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»була викладена в наступній редакції «допомога по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.». Згідно довідки про виплату зазначеної допомоги позивачкою будо отримано за 2008 рік: січень 130,00 грн., лютий 130,00 грн., березень 130,00 грн., квітень 130,00 грн., травень 130,00 грн., червень 130,00 грн., липень 130,00 грн., серпень 130,00 грн., вересень 130,00 грн., жовтень 130,00 грн., листопад 130,00 грн., грудень 130,00 грн. (а.с. 20).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 28/2008 положення наведених законів, якими визначено розмір державної допомоги по догляду за дитиною, не визнавались неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Що стосується виплат допомоги по догляду за дитиною за 2009 рік, то суд першої інстанції також дійшов правильного висновку з цього приводу, оскільки відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. На дійсний час є чинним порядок призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Відповідно до пункту 22 зазначеного Порядку відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Норми статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" на час розгляду справ є чинними, визнані неконституційними не були, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2009 рік задоволенню не підлягають.

При цьому судова колегія зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 грн., колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволені вищевказаної позовної вимоги вірним. Оскільки, позивачкою не було надано докази нанесення втрат немайнового характеру, та вини відповідача в заподіянні моральної (немайнової) шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позовних вимог за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивачем без поважних причин було пропущено строк подачі позовної заяви згідно ст. 99 КАС України, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (опубліковане в офіційних виданнях України 27.07.2007 року) є загальнодоступними, позивачка мала змогу з ним ознайомитись та дізнатись, що її право порушено саме з моменту оприлюднення зазначеного рішення Конституційного Суду України. Також позивачка отримувала зазначену допомогу та мала можливість контролювати її розмір. Доказів щодо поважності пропуску строку позивачкою наданні не були, оскільки законом не встановлена можливість досудового порядку вирішення даного спору тому обчислення строку звернення до адміністративного суду не може починатись з моменту отримання відповіді, яка була надана відповідачем на письмове звернення позивачки.

Позивачка звернулася за позовом до суду 25 травня 2009 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві (а.с. 2).

Виходячи з цього строк звернення позивачки до суду з вимогою перерахунку та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за 2007 рік та з 01 січня 2008 року по 24 травня 2008 року пропущений без поважної причини, тому в цій частині позовні вимоги за цей період задоволенню не підлягають.

Щодо відмови в задоволені позовних вимог, позивач своїм правом оскаржити постанову суду першої інстанції не скористався, що позбавляє суд процесуальної можливості переглянути постанову в частині відмови в задоволені позовних вимог.

Відповідно ч. 3 ст. 198. КАС України суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду має можливість скасувати її та прийняти нову постанову суду. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року по справі №2а-516/09.

Керуючись ст.198, ст.202, ст.207 КАС України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року по справі №2а-516/09 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року по справі №2а-516/09 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили.

Головуючий: М.А.Руденко

ОСОБА_3

ОСОБА_4