Справа № 593/284/15-а
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2015-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/19/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2015 р. м.Бережани

В складі:

Головуючого судді Німко Н.П

При секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов»язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області, як суду адміністративної юрисдикції із позовом до відповідача управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області в якому просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р.; постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р. ( далі - державний виконавець) про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24 грудня 2014 року - скасувати; зобов»язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області вжити усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів спрямованих на примусове виконання виконавчого листа №-593/1934/13-а від 19 лютого 2014 року, виданого Бережанським районним судом. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що державний виконавець всупереч вимогам діючого законодавства не вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів до примусового виконання рішення суду, не здійснив таких заходів, які були б необхідними для своєчасного та повного виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та згаданим законом, а лише упереджено бездіяв. Також вважає, що державним виконавцем не могли бути покладені в основу своїх рішень посилання міського голови, як представника відповідача ( боржника) на відсутність бюджетного фінансування, як на причину невиконання покладених на нього зобов»язань, оскільки обов'язковість виконання судових рішень не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

У судове засідання по розгляду згаданої справи позивачка не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної справи.

Представник відповідача в судове засідання також не з»явився, подав суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень насамперед зазначив, що позивачкою подано згаданий позов із порушенням строків встановлених ст. 181 КАС України, поза межами 10-ти денного строку, який у даному випадку повинен визначатися із дня коли позивачці стало відомо про оскаржуване рішення відповідача. Також вважає сам позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачка не зазначила у своїй позовній заяві які вимоги діючого законодавства порушив державний виконавець, не вказала які дії на її думку мав вчинити державний виконавець, але не вчинив. Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», зазначив, що у даному випадку державний виконавець зобов»язує боржника ( в даному випадку Бережанську міську раду) на вчинення дій визначених резолютивною частиною виконавчого документу в справі Бережанського районного суду №-593/1934/13а від 19 лютого 2014 року. Актом державного виконавця від 24 грудня 2014 року встановлено, що в діях боржника відсутні ознаки ухилення від виконання рішення суду, боржник в межах наданих чинним законодавством повноважень вчиняє дії спрямовані на проведення первинної реєстрації житлової квартири АДРЕСА_1 та вирішує питання її приватизації за позивачкою разом із членами сім»ї, які проживають у вказаній квартирі. А тому, на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документу, про що 24 грудня 2014 року винесено постанову ВП 45260288. Вважає таке рішення вчиненим з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому просить суд в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі ч.4 ст.128 КАС України суд ухвалив розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України.

Згідно ч.2 ст.181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 102 КАС України, - пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова від 24 грудня 2014 року згідно даних відстеження пересилання поштових відправлень офіційного сайту Укрпошти отримана позивачкою 23 січня 2015 року.

Із позовом про оскарження такого рішення позивачка дійсно звернулася до суду 02 березня 2015 року, тобто поза межами встановленого законом 10-ти денного строку.

Однак суд вважає, що такий строк пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки представлені нею оригінали документів - медичні довідки видані та посвідчені лікарем Бережанського центру первинної медичної медико-санітарної допомоги ОСОБА_4 від 01 та 06 квітня 2015 року за №-46 та №- 55 свідчать про те, що позивачка лікувалася амбулаторно з 25 січня 2015 року по 02 березня 2015 року, а в період з 02 лютого 2015 року по 13 лютого 2015 року лікувалася в стаціонарі на дому.

Отже, суд вважає, що позивачка в силу свого хворобливого стану з поважних причин була позбавлена можливості вчасно звернутися до суду із адміністративним позовом на постанову відповідача від 24 грудня 2014 року.

З огляду на викладене, суд визнає поважними причини пропуску строку для оскарження постанови та поновлює позивачці такий строк.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши долучені до справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV.

Постановою Бережанського районного суд від 20 грудня 2013 року у справі адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Бережанської міської ради про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов»язання до вчинення певних дій зобов»язано відповідача Бережанську міську раду Тернопільської області провести первинну реєстрацію житлової квартири АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо її приватизації ОСОБА_1 разом з членами сім»ї, які проживають у вказаній квартирі. Рішення суду має законну силу.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р. від 03 листопада 2014 року ВП № 4560288 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 593/1934/13-а, виданого 19 лютого 2014 року Бережанським районним судом про зобов»язання Бережанської міської ради Тернопільської області провести первинну реєстрацію житлової квартири АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо її приватизації ОСОБА_1 разом з членами сім»ї, які проживають у вказаній квартирі. Визначено боржнику самостійно виконати рішення у строк протягом семи днів з моменту винесення постанови. При невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Як вбачається із наданих стороною відповідача документів в обґрунтування заперечень проти позову, на згадану постанову державного виконавця, Бережанська міська рада листами від 10 листопада 2014 року за №-2033 та від 21 листопада 2014 року за вих. №-2127 повідомила державного виконавця, що нею, як боржником підготовлено всі необхідні документи для первинної реєстрації житлового квартири АДРЕСА_1 та 18 листопада 2014 року за №-2099 вони скеровані в реєстраційну службу Бережанського районного управління юстиції для проведення державної реєстрації речового права, яка може бути проведена у строк, що не перевищує п»яти робочих днів. У цих же листах, боржник просив державного виконавця прийняти рішення, яким розстрочити виконання згаданої постанови про відкриття виконавчого провадження у зв»язку з неможливістю негайної її реалізації.

В подальшому, 24 грудня 2014 року актом державного виконавця встановлено, що згідно пояснень міського голови Бережанської міської ради боржник, для того, щоб здійснити первинну реєстрацію майна повинен попередньо виготовити та представити певний перелік документів. Також, боржником з метою реалізації права на приватизацію житлової квартири по вул. Валовій, 3/1 за квартиронаймачами, прийнято рішення №-755 від 08 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо посвідчення права користування земельною ділянкою» під вище згаданим об'єктом. На сьогоднішній час дана документація знаходиться на етапі розробки, а також заплановані кошти на виготовлення технічного паспорта квартири. Також боржником вчинено лист до реєстраційної служби Бережанського РУЮ з пакетом документів для здійснення державної реєстрації речового права, - згаданої житлової квартири. Також зазначено, що боржник є бюджетною установою. На підставі таких відомостей державний виконавець встановив, що в діях боржника відсутній умисел щодо ухилення від виконання рішення суду, проте виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

В подальшому, 24 грудня 2014 року, на підставі згаданого акту та з підстав, які у ньому зазначені, державний виконавець, керуючись п.9 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» прийняв постанову, якою вищезгаданий виконавчий лист вирішено повернути стягувачеві й роз»яснено право на його повторне пред'явлення для виконання в строк до 24 грудня 2015 року. Суд вважає за доцільне відзначити, що на наданій стороною позивача копії зазначеного процесуального документа відсутній підпис про затвердженні начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Хичієм А.М. Стороною ж відповідача в розпорядження суду копія такого документу не подана.

Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача викладені в обґрунтування заявлених вимог в тій частині, що державним виконавцем незаконно покладено в основу свого рішення посилання міського голови, як представника відповідача (боржника) на відсутність бюджетного фінансування, як на причину невиконання покладених на нього зобов»язань, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні

Поряд з цим, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що оскаржуване позивачкою рішення прийняте державним виконавцем не на підставі всупереч нормам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Стороною відповідача не повідомлено суду й не надано доказів дотримання та виконання державним виконавцем зазначеної норми закону, зокрема щодо перевірки державним виконавцем виконання судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 75 згаданого Закону у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Стороною відповідача не повідомлено суду чи встановлено державним виконавцем поважність причин невиконання боржником згаданого судового рішення та відсутність підстав вжиття щодо нього заходів передбачених зазначеною нормою закону та заходів щодо повторної перевірки стану виконання судового рішення боржником.

Положеннями ч.3. ст. 75 згаданого Закону України, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як вказано вище, державний виконавець приймаючи оскаржуване рішення прийшов до висновку, що виконати рішення суду без участі боржника неможливо. Однак, за таких обставин, стороною відповідача не дотримано й не виконано зазначених вимог закону, зокрема не накладено на боржника штраф, не внесено подання до правоохоронних органів та не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і з цих підстав повернення виконавчого листа до суду.

Натомість, як зазначено в оскаржуваній постанові державний виконавець зазначив, що приймає таке рішення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника,якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Зазначена норма закону визначає чіткі підстави для повернення виконавчого документа, і державний виконавець керуючись нормами ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, при наявності підстав, з якими Закон пов'язує вчинення такої виконавчої дії, зобов'язаний керуватись в першу чергу саме нормами цього Закону і повернути виконавчий документ на підставі належної норми Закону України «Про виконавче провадження.

Поряд з цим, в судовому засіданні не встановлено, а стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, передбачених зазначеною нормою закону для прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу приписів ч. 6 ст. 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 року за №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Отже, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх вищезгаданих передбачених законом заходів спрямованих на виконання судового рішення.

Так, приймаючи 24 грудня 2014 року оскаржувану постанову, (як вбачається із наданих стороною відповідача документів), державний виконавець обмежився лише інформацією викладеною у листах боржника. Однак, враховуючи, ті відомості, що боржник 18 листопада 2014 року скерував в реєстраційну службу пакет документів для первинної реєстрації речового права на вищезгаданий об»єкт нерухомого майна й така реєстрація повинна бути здійснена не пізніше 5-ти робочих днів з її надходження, державний виконавець, станом на 24 грудня 2014 року мав реальну можливість перевірити чи здійснена така реєстрація, тобто чи виконане рішення суду в цій частині та перевірити чи вчинені боржником дії для виконання судового рішення в іншій частині, а саме щодо вирішення питання приватизації квартири позивачкою та членами її сім»ї.

Виходячи із наданих суду доказів стороною відповідача, зазначені питання залишилися поза увагою державного виковці й не були ним з'ясовані та перевірені, а відтак, суд вважає, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві прийняте необґрунтовано та з не передбачених законом підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи подані суду докази, суд вважає, що в порушення вищевказаних норм закону, постанова Бережанського районного суду Тернопільської області 20 грудня 2013 року про зобов»язання Бережанської міської ради Тернопільської області провести первинну реєстрацію житлової квартири АДРЕСА_1 та вирішити питання щодо її приватизації ОСОБА_1 разом з членами сім»ї, які проживають у вказаній квартирі станом на 24 грудня 2014 року не була виконана ні частково ні у повному обсязі, а державний виконавець не здійснив усіх заходів для примусового виконання рішення, передбачених Законом "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасним і таким, що порушує право позивача.

Відновлення таких порушених прав позивачки можливе шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Тернопільській області Господар А.Р. від 24 грудня 2014 року ВП № 45260288 про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого документа № 593/1934/13-а, виданого 19 лютого 2014 року.

А тому такі дії державного виконавця відповідно до вимог ст. 162 КАС України слід визнати неправомірними, вказану постанову скасувати, та, відповідно, задовольнити адміністративний позов в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області вжити усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів спрямованих на примусове виконання виконавчого листа №-593/1934/13-а від 19 лютого 2014 року, виданого Бережанським районним судом, то суд вважає, що вони не підлягають до задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Таким чином, чинне процесуальне законодавства визначає безумовною підставою для задоволення позову наявність факту порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб - позивачів у публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, які є відповідачами у справі.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача вжити усіх, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, то позов в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки позивачем, в даному випадку, не оскаржено бездіяльності відповідача, яка б порушувала його права у виконавчому провадженні. Суд зазначає про те, що адміністративний суд здійснює захист порушеного права особи в сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а не зобов'язує вказаних суб'єктів владних повноважень виконувати вимоги закону без доведення наявності такого факту. При цьому, слід зазначити, що обов'язок державної виконавчої служби та державного виконавця вжити всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання виконавчого документа прямо передбачено нормою ст. 11 вказаного Закону, а тому не потребує окремого судового захисту.

Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України на його користь з Державного бюджету України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 48,72 грн.

З огляду на вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Поновити позивачці ОСОБА_1 строк на оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р від 24 грудня 2014 року ВП № 4560288 про повернення стягувачеві виконавчого листа 593/1934/13-а, виданого 19 лютого 2014 року Бережанським районним судом Тернопільської області .

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р. щодо повернення виконавчого листа № 593/1934/13-а, виданого 19 лютого 2014 року Бережанським районним судом Тернопільської області стягувачеві ОСОБА_1 неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Господар А.Р. від 24 грудня 2014 року ВП № 4560288 про повернення стягувачеві ОСОБА_1 виконавчого листа 593/1934/13-а, виданого 19 лютого 2014 року Бережанським районним судом Тернопільської області .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 48 ( сорок вісім) гривень 72 коп.

На підставі ч.3 ст. 160 КАС України повний текст постанови виготовлено 29 квітня 2015 року

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бережанський районний суд тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко