Справа № 815/2051/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2051/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича про визнання протиправними рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича (надалі - державний реєстратор Сидорчук А.В. або відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправними рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за реєстровими номерами 19057941 та 19063969 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича та скасувати їх; визнати протиправними рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 лютого 2015 року за реєстровими номерами 19381001 та 19381312 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича та скасувати їх; зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича здійснити державну реєстрацію прав власності на нежитлове приміщення першого поверху НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 35,2 кв.м., основна площа - 26,4 кв.м., підсобна площа - 8,8 кв.м., основних приміщень - 2, відображене у Технічному паспорті КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради 023353 від 14.07.2014 року та нежитлове підвальне приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 324,4 кв.м., основна площа - 163,9 кв.м., підсобна площа - 106,5 кв.м., основних приміщень - 5, відображене у Технічному паспорті КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради 023352 від 14.07.2014 року та видати відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з оскаржуваними рішеннями з огляду на наступне. Підставою для прийняття відповідачем рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію права власності стала відсутність серед поданих ОСОБА_1 документів згоди іпотекодержателя на поділ нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці. Водночас, як стверджує позивач, ним до заяви про реєстрацію права власності подано усі передбачені законом документи, зокрема, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19529/14, яке вступило в законну силу 29.12.2014р., як документ, який встановлює перехід права на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації.

В судове засідання позивач не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Жодних заяв, клопотань про неможливість прибути до суду не надходило. Крім того, являючись суб'єктом владних повноважень, відповідач не скористався правами, наданими ст.ст. 49, 51 КАС України, та не надав до суду ані заперечень проти адміністративного позову, ані заяви про визнання адміністративного позову. Таким чином, з'ясувати думку відповідача щодо поданого адміністративного позову суду не вбачається можливим.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та обставини.

28.01.2015р. позивач через свого представника звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявами про проведення державної реєстрації права приватної власності на нежитлові приміщення НОМЕР_3 та НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39, 65 ). Разом із заявами до Реєстраційної служби подано наступні документи: документи про сплату державного мита; рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19529/14 від 17.12.2014р.; технічні паспорти №023353 та №023352, видані КП «БТІ» Одеської міської ради, що підтверджується картками прийому заяв №18923279 та №18923582 (а.с. 62, 90).

03.02.2015р. Державним реєстратором Сидорчук А.В. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19063969 та №19057941, вмотивовані тим, що необхідно надати згоду іпотекодержателя на поділ нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці (а.с. 60, 88).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19529/14 від 17.12.2014р., яке вступило в законну силу 29.12.2014р., визнано за ОСОБА_1 (ІдН НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення першого поверху НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 35,2 м2, основна площа - 26,4 м2, підсобна площа - 8,8 м2, основних приміщень - 2, відображене у Технічному паспорті КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 023353 від 14.07.2014 року та право власності на нежитлові підвальні приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 324,4 м2, основна площа - 163,9 м2, підсобна площа - 160,5 м2, основних приміщень - 5, відображене у Технічному паспорті КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 023352 від 14.07.2014 року (а.с. 14-15).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Положеннями ст. 15 Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Згідно з абз. 1 п. 1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 (далі - Порядок від 02.04.2013 року №607/5) у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяви про державну реєстрацію права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права), що виникають на підставі рішення суду, що набрало законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Таким чином, заяви ОСОБА_1 від 28.01.2015р. про реєстрацію права власності передано на розгляд Державному реєстратору Сидорчуку А.В.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868.

Згідно з п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до п. 16 Порядку у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Пунктом 36 Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 37. Порядку №686, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, серед іншого, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 94 Порядку встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння адміністративного збору та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Згідно з п. 95 Порядку державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав; обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав; обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданих представником позивача, здійснено пошук відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за результатами якого встановлено наявність обтяження (реєстраційний номер 2065039), а саме іпотеки (іпотекодержатель: «УкрСиббанк» Акціонерний комерційний інноваційний банк, підстава - іпотечний договір, реєстровий номер 1734 від 08.06.2005р.), об'єктом якої є нежитлове приміщення першого поверху та підвалу НОМЕР_2, загальна площа 341, 5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1, номер РПВН: 6029047, зареєстровано 08.06.2005р. за №2065030 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. (а.с. 57-59, 84-86).

Положеннями ст. 22 Закону встановлено, що у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича про зупинення розгляду заяв за реєстровими номерами 19057941 та 19063969, підставою для їх прийняття стало неподання заявником згоди іпотекодержателя.

Відповідно до п. 40 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Дія цього пункту не поширюється на випадки внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як випливає з вищенаведеного, державна реєстрація права власності неможлива, якщо на об'єкті, що підлягає реєстрації, є обтяження.

Крім того, суд звертає увагу, що заборону на нерухоме майно щодо об'єкту нежитлове приміщення першого поверху та підвалу НОМЕР_2, загальна площа 341, 5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі іпотек 08.06.2005р., тобто раніше, ніж набрало законної сили заочне рішення суду Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19529/14, яким визнано право власності позивача на зазначений об'єкт нерухомого майна.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за номером 19057941 прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно матеріалів, що містяться у реєстраційних справах стосовно об'єктів нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, наявність іпотеки та заборони на нерухоме майно встановлено лише на об'єкт - нежитлове приміщення першого поверху та підвалу НОМЕР_2, загальна площа 341, 5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1. Водночас стосовно об'єкту нежитлові підвальні приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 у державних реєстрах не міститься відомостей ані щодо іпотеки, ані щодо заборони на нерухоме майно.

Таким чином, посилання відповідача у рішенні про зупинення розгляду заяви №19063969 від 03.02.2015р. на відсутність згоди іпотекодержателя є помилковим, оскільки згідно інформації з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нежитлові підвальні приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 відсутні (а.с. 54-59).

Отже, рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за номером 19063969 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 лютого 2015 року за реєстровими номерами 19381001 та 19381312 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень Державного реєстратора Сидорчука А.В. №19381001 та №19381312 від 16.02.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень стало не усунення позивачем після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (а.с. 61, 89).

Згідно з п. 28 Порядку Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Виключний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлено ст. 24 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення №19381312 від 16.02.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, підставою для його прийняття відповідачем стало не усунення позивачем після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (а.с. 89).

При цьому неподання позивачем згоди іпотекодержателя на виконання рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви №19057941 від 03.02.2015р. підтверджується ОСОБА_1 у позовній заяві (а.с. 5-7).

Крім того, суд при вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відповідачем рішення про зупинення розгляду заяви №19057941 від 03.02.2015р. встановив відповідність даного рішення вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення №19381312 від 16.02.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, діяв у межах повноважень, в порядку та спосіб, встановлений законом.

Що стосується рішення №19381001 від 16.02.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд зазачає наступне.

Вказаним рішенням Державний реєстратор відмовив в проведенні державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 нежитлового підвального приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 на підставі неусунення обставин, зазначених у рішенні про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію №19063969 від 03.02.2015р., а саме не надання позивачем згоди іпотекодержателя.

Як вже зазначалося, факт неподання позивачем згоди іпотекодержателя, про яку йдеться у рішенні №19063969 від 03.02.2015р., позивачем не заперечується.

Але при цьому судом встановлено, що рішення Державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за номером 19063969, невиконання якого і стало підствою для прийняття рішення №19381001 від 16.02.2015р., прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19381001 від 16.02.2015р. є протиправними, а відтак підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчука Андрія Вікторовича здійснити державну реєстрацію прав власності на нежитлове приміщення першого поверху НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 35,2 кв.м., основна площа - 26,4 кв.м., підсобна площа - 8,8 кв.м., основних приміщень - 2, відображене у Технічному паспорті КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради 023353 від 14.07.2014 року та нежитлове підвальне приміщення НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 з показниками: загальна площа - 324,4 кв.м., основна площа - 163,9 кв.м., підсобна площа - 106,5 кв.м., основних приміщень - 5, відображене у Технічному паспорті КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради 023352 від 14.07.2014 року та видати відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно суд зазначає наступне.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначено ст. 15 Закону, відповідно до якої державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відтак державній реєстрації прав передує здійснення відповідним органом дій, встановлених ст. 15 Закону.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, без порушень принципу розподілу влади.

Окрім того, як зазначено в постанові Вищого адміністративного суду України від "05" березня 2015р. К/800/49615/14, встановлення факту неправомірності оскаржуваного рішення відповідача не є безумовною підставою для прийняття судом рішення про захист (відновлення) порушеного права шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти певне рішення без виконання інших дій, обов'язок виконання яких покладений на нього положеннями частини 2 статті 9 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію та видати відповідні свідоцтва про право власності передбачають втручання в діяльність суб'єкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення.

Водночас, суд вважає, що, скасувавши рішення Державного реєстратора Сидорчук А.В. про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за реєстровими номерами 19063969 та рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 лютого 2015 року за реєстровими номерами 19381001, задля належного захисту порушених прав позивача слід зобов'язати Державного реєстратора Сидорчук А.В. переглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 28.01.2015р. та зареєстровану за номерами 9962284.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича про визнання протиправними рішень, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2015 року за реєстровим номером 19063969.

Скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 лютого 2015 року за реєстровим номером 19381001.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної Реєстраційної служби України Сидорчук Андрія Вікторовича переглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 28.01.2015р. та зареєстровану за номерами 9962284 з урахуванням правових наслідків, викладених у даній постанові.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Токмілова