Справа № 42504/09
Суддя: Руденко М.А.
Дата ухвалення: 2010-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2010 р. справа № 2а-1109/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Руденко М.А.

суддів: Дадим Ю.М. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2009 року у справі № 2а-1109/09 за позовом ОСОБА_1 до УДАІ УМВС України в Полтавській області та інспектора ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив скасувати протокол інспектора ДПС від 11.12.2008 року серії АВ №649951 та постанову від 11.12.2008 р.. про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 92 км/год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 70 км./год.», чим допустив порушення пункту 12.9 ПДР України. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що правопорушення, яке зазначено в оскарженій постанові, місця не мало, інспектор ДПС безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення, а в подальшому прийняв рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2009 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху України є доведеним, у звязку з чим його правомірно та обґрунтовано притягнуто до відповідальності за скоєне правопорушення.

Не погодившись з постановою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне зясування судом обставин справи, просив постанову суду скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не доведено факт скоєння правопорушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 11.12.2008 року серії ВІ № 0003168 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 240 грн.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою для прийняття вказаної постанови послужило вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке полягало у порушенні вимог п.12.9 ОСОБА_3 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. N 1306, а саме: 11.12.2008р., об 14год.00хв., керуючи автомобілем «Москвич М412» д/з Ю5701 ДН на 301 км. а/д Київ - Харків, на ділянці дороги, де встановлений дорожній знак - 3.29, обмеження максимальної швидкості руху 70 км/г, рухався зі швидкістю 92 км/ч, швидкість замірювалася приладом "Іскра-І" №13710.

Про вчинене правопорушення було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ №649951 від 11.12.2008 року.

Правомірність та обґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно, з урахуванням усіх істотних обставин справи, з додержанням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Пунктом 12.9 ОСОБА_3 дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. N 1306, встановлено, що водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 (див. додаток 1), або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих ОСОБА_3.

Відповідальність за порушення правил зупинки передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджується наданими доказами.

Відповідно до ст..251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст..256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення серія АВ №649951 від 11.12.2008 року викладені обставини вчиненого правопорушення, які дають підстави дійти висновку про те, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він рухався у великому потоці машин та швидкість на радарі належить іншому автомобілю, оскільки, вина водія підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія АВ №649951 від 11.12.2008 року в якому він власноручно зазначив «порушив ненавмисно»(а.с.5).

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, у звязку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неповного зясування судом обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що інспектор ДПС, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з додержанням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, обґрунтовано прийняв постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2009 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 19.05.2010р.)

Головуючий:

Судді: