Справа № 2432/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2010 р.справа № 2а-1235/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради

на постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2009 року у справі № 2а-1235/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради про визнання протиправною діяльність субєкту владних повноважень щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнення недоплаченої суми допомоги, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради, в якому просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду щодо визнання незаконною діяльність відповідача щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнення суми недоплати у звязку з його пропуском з поважних причин, визнати діяльність відповідача щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку такою, що не відповідає законодавчим вимогам, тобто протиправною, стягнути з відповідача на її користь суму недоплаченої державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 1988,09грн. Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнанні неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Відповідач проти позову заперечував по суті заявлених вимог та не ставив питання про застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України (а.с.19).

Постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради, не погодившись із постановою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що здійснював виплати у відповідності з діючим законодавством. Посилався на безпідставне незастосування судом положень ст.. 99,100 КАС України.

Заперечень на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради позивачка до суду не направляла.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - лише в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитино до досягнення нею трирічного віку.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою не пропущено річний строк звернення до суду за захистом свої порушених прав, оскільки її пояснення про те, що вона дізналася про порушення своїх прав лише наприкінці 2008 року, та в межах річного строку після цього звернулася до суду, відповідачем, на якого, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, покладено обовязок щодо доказування правомірності рішення, дії, бездіяльності, не спростовані ніякими доказами та не доведено того, що відповідач своєчасно повідомляв позивачку про зміни в чинному законодавстві та про її право на отримання допомоги у розмірах, які визначено Законом України.

Більш того, відповідач при розгляді справи по суті у суді першої інстанції не ставив питання про застосування положень ст. 99,ч.1 ст.100 КАС України.

З урахуванням положень ч.1 ст.100 КАС України, за яких пропущення строку звернення до суду може бути підставою для відмови у задоволенні позову лише за умови, коли на цьому наполягає одна із сторін, та згідно з положеннями ст.. 195 КАС України, відповідно до яких суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та не може вирішувати питання, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав застосування положень ч.1 ст.100 КАС України по даній справі.

Тому, посилання апелянта лише у доповненнях до апеляційної скарги на безпідставне незастосування у даному випадку положень ч.1 ст. 100 КАС України не ґрунтується на вимогах закону.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно зазначив, що слід застосовувати положення, викладені у рішенні Конституційного суду України 09.07.2007 року та враховувати прожитковий мінімум на одну особу для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення згідно абз. 1 ч.1 ст.62 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.. 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тобто, позивачкою порушено питання щодо правомірності дій відповідача, який в даних правовідносинах, при нарахуванні ним та виплаті вказаної допомоги, є субєктом владних повноважень.

Так, позивачка, посилаючись на неправомірність дій відповідача, вказувала на те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна виплачуватися у розмірах, що визначені ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Відповідач наполягав на тому, що допомога нараховується та виплачується у розмірах, що встановлені Законами України про державний бюджет, в спірних правовідносинах Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є працюючою особою, а тому їй з 20 квітня 2006 року по 21 лютого 2009 року було надано оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується Наказом №18/в від 20.04.2006 року (а.с.8)

Відповідачем було призначено ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на одну дитину, як особі, застрахованій в системі загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснювались виплати вказаної допомоги згідно до Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»(а.с.11).

Виплата допомоги застрахованим особам передбачалась Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»в редакції до 01.01.2008 року.

Як слідує із Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 "Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" Управління праці та соціального захисту населення з 01 січня 2007 року повинні призначати, а з 2 кварталу 2007 р. зобов'язані виплачувати допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Тобто, відповідно до вказаної Постанови у 2007 році допомога по догляду за дитиною застрахованим особам призначалась і виплачувалась органами праці і соціального захисту населення за місцем проживання застрахованої особи.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надавалась застрахованій особі у розмірі, не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»зупинялась дія статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»та правовідносини регулювались абзацом 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначалась як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 положення пункту 7 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними.

Відповідно до пунктів 3, 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України, положення пункту 7 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення і це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів в звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 152 Конституції України також встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб, то втрата чинності нормативно-правовим актом, яким відбулося зупинення дії певного закону, за правовими наслідками є поновленням дії цього закону, а відповідно і поновленням прав та обовязків осіб, які є учасниками правовідносин, що є предметом регулювання такого закону.

Таким чином, з 09 липня 2007р. у позивачки виникло право на отримання допомоги за 2007 рік у розмірі, який визначено ст..43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визначено прожитковий мінімум на одну особу в залежності від соціальних і демографічних груп населення.

Так, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений з 01 квітня 2007 року у розмірі 463,00 грн., з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що з 09 липня 2007 року відновлена дія статті ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" , дії відповідача щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, який визначено Законом, є неправомірними.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст. 56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", колегією суддів визнаються безпідставними, так як в судовому засіданні достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму , а саме - згідно ст.. 62 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання неправомірними дій відповідача по нарахуванню та виплаті на користь ОСОБА_1 недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, та вірно зобовязав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 09 липня 2007 року по грудень 2007 року, включно, відповідно до чт.43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за відповідний період, а саме: з 09 липня 2007 року - у розмірі 463 грн., з 01 жовтня 2007 року - у розмірі 470 грн. щомісяця, з урахуванням фактично отриманих нею сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за зазначений період.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок щодо правомірності виплат позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Та обставина, що у резолютивній частині оскаржуваної постанови не зазначений розмір прожиткового мінімуму, встановленого Державним бюджетом на 2007 рік та статтю Закону України, відповідно до якої відповідачу необхідно здійснити перерахунок допомоги, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення у цій частині, оскільки, при необхідності, відповідач не позбавлений права звернутись до суду за розясненням рішення у цій частині.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Кривому Розі ради - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлено 04 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_3