Справа № 818/1173/15
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 р. Справа №818/1173/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримав в судовому засіданні та мотивує тим, що проходив службу в СБСМ "Грифон". З 15.01.2015 року по 17.02.2015 року за наказом відповідача перебував у відрядженні в м. Гірське Луганської області. Наказом ГУМВС у Луганській області від 11.02.2015 року його призначено старшим зведеного загону. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заподіяно смертельне вогнепальне поранення, через яке він помер. В цей момент позивач знаходився в іншому приміщенні, передавав справи начальнику підрозділу, що прибув для проведення ротації. З'ясувавши, що ОСОБА_2 поранено, доповів про це керівнику зведеного загону підполковнику ОСОБА_3 Після цього вжив невідкладних заходів для доставки пораненого до лікувального закладу в м. Лисичанськ. Сам супроводжував постраждалого в зв'язку необхідністю слідування через кілька блокпостів. ОСОБА_4 помер в той же день в лікарні м. Лисичанська. Наказом від 25 лютого 2015 року № 154 відповідач прийняв рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, що полягали в незабезпеченні безумовного дотримання підлеглими заходів особистої безпеки під час поводження з вогнепальною зброєю, непрофесійними, розгубленими, непослідовними діями щодо забезпечення збереження обстановки на місці пригоди, встановлення її учасників. Вважає, що наказ в цій частині є незаконним.

Відповідно до вимог Дисциплінарного статуту звільнення осіб начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначення виду стягнення має враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкоду, попередня поведінка особи, визнання нею своєї вини, ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації. При прийнятті наказу, який оскаржується, відповідачем ці вимоги не виконано. Не враховано, що за час проходження служби з 1998 року позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався, неодноразово нагороджений за сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків. Після призначення на посаду старшого зведеного загону постійно проводив з підлеглими інструктажі щодо правил поводження зі зброєю, наголошував на дотриманні правил особистої безпеки. Дізнавшись про поранення підлеглого, надав пріоритет саме рятуванню його життя, супроводжував його до лікарні та змушений був в зв'язку з цим залишити місце події.

Просить визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України у Сумській області від 25 лютого 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивача було призначено старшим зведеного загону УМВС України у Сумській області, що виконував завдання в зоні проведення антитерористичної операції в м. Гірське Луганської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 через необережне поводження зі зброєю підлеглим позивача ОСОБА_5 було заподіяно вогнепальне поранення іншому підлеглому позивача - ОСОБА_2 Від отриманого поранення він помер через кілька годин в лікарні. В ході службового розслідування встановлено, що однією з причин надзвичайної події є неналежне виконання позивачем своїх обов'язків. Він не вимагав та не забезпечив безумовного дотримання підлеглими правил поводження зі зброєю. Крім того, як працівник міліції, не забезпечив збереження місця події, не виявив особу, яка спричинила поранення, та очевидців події, не виявив та не забезпечив збереження зброї, з якої поранено ОСОБА_2 Просить в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 1998 року, з 2011 року на посаді старшого оперуповноваженого СБСМ "Грифон", підпорядкованого УМВС України у Сумській області.

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області № 174 від 23.10.2015 року позивач в складі зведеного загону УМВС України у Сумській області перебував в зоні АТО на території м. Гірське Попаснянського району Луганської області. (а.с. 7-11). Наказом ГУ МВС України у Луганській області № 355 від 11.02.2015 року ОСОБА_1 призначено старшим зведеного загону УМВС України у Сумській області, що дислокується в смт. Нижньому Попаснянського району (а.с. 12). Наказом УМВС України у Сумській області № 1554 від 25.02.2015 року ОСОБА_1 за порушення дисципліни, що полягало у незабезпеченні безумовного дотримання підлеглим особовим складом заходів особистої безпеки під час поводження з вогнепальною зброєю, вкрай непрофесійними, розгубленими, непослідовними діями щодо забезпечення збереження обстановки на місці пригоди, встановлення ї учасників, на підставі ст. ст. 2,8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. (а.с. 24-26).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (Статут), затвердженого законом України від 22 лютого 2006 року, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Відповідно до ст. 2 Статуту Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. Відповідно до ст. 8 ч.ч. 1, 2 Статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

З висновку службового розслідування вбачається, що наказом від 15.01.2015 року керівником зведеного загону УМВС України у Сумській області, який виконував завдання в зоні проведення АТО, призначено підполковника ОСОБА_3 Загін було поділено на три окремі зведені загони, старшим одного з яких наказом від 11.02.2015 року призначено позивача. До особового складу зведеного закону під командуванням ОСОБА_1 входили ОСОБА_2 та ОСОБА_5 15 лютого 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 забезпечували охорону адміністративної будівлі. Бльзько 21 години змінилися з чергування. ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв'язку з запланованою ротацією до несення служби не залучалися. Близько 11.00 години 16.02.2015 року спільно з кількома іншими особами приймали їжу. При цьому ОСОБА_5 тримав на колінах споряджений до стрільби автомат, не поставивши його на запобіжник. Через необережне поводження зі зброєю ОСОБА_5 здійснив випадковий постріл та заподіяв вогнепальне поранення ОСОБА_2, від якого той в цей же день помер в лікарні м. Лисичанськ. В момент заподіяння поранення ОСОБА_1 знаходився в іншому приміщенні та передавав справи старшому загону, що прибув для ротації. Отримавши повідомлення про поранення підлеглого ОСОБА_1 доповів про подію ОСОБА_3, особисто на службовому автомобілі супроводжував ОСОБА_2 до лікарні в м. Лисичанськ. Також у висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_1, перебуваючи після події у збудженому психоемоційному стані, не забезпечив збереження обстановки на місці події, виявлення її учасників, виявлення та вилучення зброї, діяв розгублено, непослідовно, не забезпечив належного інформування та підтримання зв'язку з ГУМВС У Луганській області, викривив інформацію щодо місця знаходження автомата, з якого заподіяно поранення. Крім того, ОСОБА_1 не забезпечив належного контролю за дотриманням заходів особистої безпеки особовим складом підпорядкованого загону щодо поводження з вогнепальною зброєю (а.с. 39-43). Такі висновки суперечать самому тексту висновку службового розслідування та його матеріалам. Так, самим відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 доповів про подію своєму безпосередньому начальнику - керівнику зведеного загону підполковнику міліції ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями як самого позивача, так і ОСОБА_3 Крім того, з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що під час отримання повідомлення про подію він слідував до місця розташування зведеного закону, старшим якого був ОСОБА_1. Телефоном позивач доповів начальнику, що супроводжуватиме пораненого до лікувального закладу в м. Лисичанськ, тобто позивач залишив місце розташування підрозділу з відома начальника. За поясненнями позивача в судовому засіданні, таке рішення ним було прийнято в зв'язку з необхідністю проїзду кількох блокпостів, для чого потрібно було знати пароль. Крім того, присутні крім нього в автомобілі особи не знали дороги до лікувальної установи. Такі твердження відповідачем ніякими доказами не спростовано. Також з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він прибув до місця події впродовж нетривалого часу після виїзду машини з потерпілим. Ним особисто було вилучено зброю, з якої здійснено постріл, та передано для зберігання. Крім того, з самого висновку службового розслідування вбачається, що за наказом відповідача ОСОБА_1 автомат ОСОБА_5 згодом було передано для зберігання до Лисичанського МВ (а.с. 39-40, 61-65, 70-74). Вказуючи на обов'язок позивача вживати заходи для збереження місця події, вилучення зброї, виявлення причетних до події осіб та очевидців відповідач посилається на основні обов'язки працівника органу внутрішніх справ, що містяться в ст. Закону України "Про міліцію". Відповідно до ст. 10 цього закону міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана: виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством, брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. Працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції. Разом з тим, позивач не виконував функції органу дізнання чи досудового слідства і до його безпосередній обов'язків виявлення учасників події, вилучення зброї та ін. не входило. Крім того, вжиття заходів для врятування потерпілого ОСОБА_2 також відповідає вимогам наведеної норми. Перебування позивача внаслідок події у збудженому психоемоційному стані, як вказує відповідач, та непрофесійні, розгублені, непослідовні дії, в зв'язку з цим, на переконання суду не є порушенням службової дисципліни в розумінні ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

В ході проведення службового розслідування відповідачем зроблено висновок про неналежний контроль з боку позивача за дотриманням підлеглими правил особистої безпеки при поводженні зі зброєю, зокрема вимог "Інструкції із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю", затвердженої Наказом ВМС України № 657 від 07.09.2011 року. Так, підлеглим позивача ОСОБА_5 не виконано вимоги інструкції, якими дозволяється досилати патрон в патронник та знімати зброю з запобіжника лише безпосередньо перед початком стрільби. Заборонено спрямовувати ствол зброї у бік людей, транспорту, будинків, будівель і споруд. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що наведеною Інструкцією не врегульовано порядок поводження зі зброєю за таких умов, в яких ніс службу в зоні проведення АТО підрозділ під керівництвом позивача. Так, не організовувались місця зберігання зброї, вона не здавалась після чергування до таких місць. Зброя та боєприпаси були отримані особовим складом підрозділу за місцем постійного несення служби і весь час перебування в зоні проведення АТО як під час чергувань, так і під час відпочинку знаходилась у кожного з працівників (а.с. 44-46, 49-53). Інструкцією, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, правила поводження зі зброєю за таких умов несення служби не були врегульовані, а тому можливо керуватися лише загальними вимогами по дотриманню особистої безпеки при поводженні зі зброєю. Судом встановлено, що позивачем виконувались вимоги зазначеної Інструкції та проводились інструктажі осіб, які заступають на чергування. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 пройшли такий інструктаж 15.02.2015 року, про що мається запис у відповідному журналі (а.с. 47-48).

Відповідно до ст. 14 ч. 15 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Відповідно до ч. 10 цієї статті при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Суд вважає, що при прийнятті наказу, який оскаржується, відповідачем не було належним чином виконано таку вимогу Статуту. Так, не було враховано, що старшим зведеного загону ОСОБА_1 призначено лише 11.02.2015 року, а ОСОБА_2 було поранено 16.02.2015 року. На момент надзвичайної події та на момент винесення наказу відповідачем ОСОБА_1 не мав дисциплінарних стягнень, позитивно характеризується по службі та неодноразово нагороджувався за сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків грамотами, почесним знаком та відзнакою-медаллю (а.с. 13-21). Відповідачем не наведено обгрунтування та не подано доказів необхідності за таких обставин застосування до позивача найсуворішого з передбачених дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що стягнення, яке застосовано до позивача, є неспіврозмірно суворим та не відповідає ступеню його вини. За таких обставин, суд вважає необхідним наказ УМВС України у Сумській області № 154 від 25 лютого 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 25 лютого 2015 року № 154 "Про надзвичайну подію за участю окремих працівників УМВС, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області та покарання винних" в частині звільнення ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого групи оперативного супроводження СБСМ "Грифон" з органів внутрішніх справ.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко