Справа № 822/674/15
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/674/15

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

03 червня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

представника позивача: Войцешук В.І.

представників відповідача: Тарасюк Л.В., Сурника М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Хмельницької митниці ДФС на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Хмельницької митниці ДФС про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Україна 2001» звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької митниці ДФС України, ГУ ДКСУ у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовано тим, що при митному оформленні ввезених товариством товарів (свиней) було помилково сплачено до бюджету податок на додану вартість, а при зверненні щодо повернення сплачених сум ПДВ митним органом відмовлено. Вважаючи дану відмову протиправною, просили визнати її такою і стягнути з Державного бюджету України помилково сплачені суми ПДВ в розмірі 359 253,15 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року позов задоволено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представники Хмельницької митниці ДФС (відповідача, апелянта) апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просили постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.03.2015 року скасувати, дали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційні скарги не визнав у повному обсязі, проти їх задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ГУДКСУ у Хмельницькій області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, протягом 2012 - 2014 років позивачем імпортувались з Данії до України свійські тварини - чистопородні племінні свині згідно укладених з фірмою ДанБред Інтернешнл (Данія, м. Копенгаген) контрактів по поставці племінного поголів'я № 008-160712 від 31.07.2012 року та № 2 від 14.07.2014 року.

Вищезазначені свині були розмитнені на митному посту «Хмельницький центральний» Хмельницької митниці, що підтверджується МД № 400050001/2012/001509 від 05.12.2012 року, № 400050001/2013/000237 від 14.03.2013 року, № 400050001/2013/000369 від 15.04.2013 року, № 400050000/2014/501275 від 03.09.2014 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Під час митного оформлення вказаних тварин та подачі митних декларацій, позивачем сплачено до державного бюджету 359 253,15 грн. ПДВ, що підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями, копіями податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди, а також реєстрами виданих та отриманих податкових накладних.

Як вбачається з копій свідоцтв № 200102023 та № 100271157, а також довідок Теофіпольського відділення Красилівської МДПІ від 07.03.2012 року, 28.03.2013 року та 18.03.2014 року ТОВ «Україна 2001» у період 2012 - 2014 років перебувало на обліку в податковій інспекції як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість та було платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Крім того, згідно копій племінних сертифікатів - PEDIGREE CERTIFICATE та листів Головного управління агропромислового розвитку Хмельницької ОДА, Департаменту агропромислового розвитку Хмельницької ОДА, копії яких знаходяться в матеріалах справи, ввезені на митну територію України свині є чистопородними племінними тваринами.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Пунктом 8 вказаної статті передбачено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, такі відомості: відомості про товари; відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: ставки митних платежів, застосування пільг зі сплати митних платежів, суми митних платежів; відомості про документи, передбачені ч. 1 ст. 335 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 197.18 ст. 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин, племінних (генетичних) ресурсів за кодами згідно з УКТ ЗЕД 0101 10 10 00, 0102 10 10 00, 0102 10 30 00, 0103 10 00 00, 0104 10 10 00, 0511 10 00 00, 0511 99 85 10, що здійснюються суб'єктами спеціального режиму оподаткування, встановленого статтею 209 цього Кодексу.

Згідно п.п. 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 ПК України помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що за встановлених обставин позивач, як суб'єкт спеціального режиму оподаткування, звільнений від оподаткування операцій з ввезення на митну територію України племінних чистопородних тварин, не є платником ПДВ при здійсненні вказаних операцій, а отже сплачені ним суми ПДВ за такими операціями є помилково сплаченими грошовими зобов'язаннями в розумінні зазначеної статті. Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, зауважуючи наступне.

Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Колегія суддів вважає, що самостійне декларування позивачем (через брокера) вказаних сум податку визначає таке зобов'язання узгодженим. При цьому, згідно приписів п. 56.11. ст. 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

В судовому засіданні апеляційним судом також встановлено, що митним органом не заперечується право позивача на застосування спеціального режиму при митному оформленні ввезеного на територію України товару, однак у правовідносинах, що розглядаються, позивач не надав документів, які підтверджують таке його право, і самостійно сплатив суму грошового зобовязання. Тому у митного органу відсутні законні підстави для повернення коштів (платежів), самостійно задекларованих і сплачених позивачем, а відповідне оскаржуване рішення є правомірним.

Крім того, у постанові від 15 квітня 2014 року колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України визнала, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Крім того, у постанові від 7 вересня 2012 року (справа № 21-242а12) Верховний Суд України висловив таку правову позицію: аналіз статті 266 МК, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2006 року № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості. З урахуванням наведеного суд, постановляючи рішення про стягнення надмірно сплачених митних платежів, фактично визначає митну вартість ввезеного товару, чим підміняє митний орган.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача помилково сплачених коштів є необґрунтованим, і також підлягає скасуванню.

Доводи апеляційних скарг дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої інстанції норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Хмельницької митниці ДФС задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Хмельницької митниці ДФС про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 червня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.