Справа № 20085/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2010 р. справа № 2а-5797/09/1170

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О.

за участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської обласної державної адміністрації

на постанову: Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року по справі №2а-5797/09/1170

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Транс»

до: Кіровоградської обласної державної адміністрації

про: визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а:

В квітні 2009 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо зволікання у погодженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною та зобов'язати позивача надати в оренду на 10 років під розміщення автогазозаправної станції земельну ділянку загальним розміром 0,03 га, за рахунок земель загального користування під полезахисними смугами на території Бобринецької міської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року по справі №2а-5797/09/117026 позовні вимоги задоволено частково: визнано бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про погодження надання ТОВ «Гіартнер-Транс»в оренду земельної ділянки протиправною. Зобов'язано відповідача, прийняти рішення про погодження надання позивачу в оренду, без аукціону, земельні ділянки площею 0,03 га, під розміщення автогазозаправної станції, за рахунок земель загального користування під полезахисними смугами на території Бобринецького району Кіровоградської області. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано вимоги ст. 118, 123 ЗК України щодо процедури виготовлення та погодження технічної документації із землеустрою в органах місцевого самоврядування. Відмову відповідача щодо передачі в оренду земельної ділянки визнано безпідставною, оскільки згідно висновку державної землевпорядної експертизи земельна ділянка надається за рахунок земель загального користування під полезахисними смугами, що належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, тому погодження Кіровоградського обласного лісового та мисливського господарства проекту відведення земельної ділянки вимагається.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржує його в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі зазначає про неправильне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошує на тому, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, проте позивачем було подано на розгляд проект землеустрою без погодження із Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, що суперечить вимогам ч.2 ст. 42 Лісового кодексу України, ч. 4 ст. 20 Земельного Кодексу України, ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звертався до відповідача лише з вимогою про затвердження проекту землеустрою, а не з вимогами зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Апелянт також посилається на недотримання позивачем вимог п. 3.5.8. наказу Державного комітету по земельних ресурсах від 3 грудня 2004 року № 391 «Про затвердження ОСОБА_3 проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженого в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2004 за № 1618/10217, який зобов'язує суб'єкта, що допустив порушення вимог чинного законодавства при підготовці об'єкта державної експертизи та його окремих складових частин, усунути недоліки. Зазначає, що позивач не виправив недолік оскільки не узгодив проект із Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що чинне законодавство передбачає надання в оренду земельних ділянок на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону (конкурсу), що судом не враховано.

Апелянт вважає, що даний спір повинно вирішувати в порядку цивільного судочинства, оскільки існує спір про право на землю, а провадження в даній справі мало бути закрито в суді першої інстанції як такій, що не підлягає розгляду в пор: адміністративного судочинства.

Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі, відкрите в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2007 року позивач звернувся до Бобринецької районної державної адміністрації із клопотанням про передачу в оренду терміном на 10 років земельної ділянки загальною площею 0,03 га із земель загального користування на території Бобринецької міської ради Бобринецького району Кіровоградської області для будівництва та обслуговування автомобільної газозаправної станції (далі АГЗС).

На підставі цього звернення прийнято розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області № 653-р від 06.08.2007 року про затвердження матеріалів вибору земельної ділянки під розміщення АГЗС із земель загального користування, вид угідь - лісові землі під полезахисними лісосмугами на території Бобринецької міської ради. Надано згоду на розроблення проекту землеустрою, що узгоджується з п. 12. Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції закону, яка діяла на час звернення позивача та розгляду цього звернення Бобринецькою районною державною адміністрацією (травень-серпень 2007 року), яким визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідного рішення щодо спірної земельної ділянки не приймалось, правовстановлюючий документ на неї відсутній.

Рішенням сесії Бобринецької міської ради п'ятого скликання № 451 від 23 серпня 2007 року погоджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки зі складу земель загального користування, в тому числі заліснені землі, під лісосмугами - 300 м. кв., розташованих на території Бобринецької міської ради за межами м. Бобринець.

Проект відведення погоджено також Бобринецькою районною радою № 147 від 19.12.2007 року (а.с. 33).

Розпорядженням голови Бобринецької районної адміністрації Кіровоградської області від 28 грудня 2007 року № 1133-р затверджено проект землеустрою щодо відведення позивачу спірної земельної ділянки, вирішено передати позивачу земельну ділянку в оренду за умови укладання договору оренди в порядку і строки визначені вказаним розпорядженням.

Як вбачається з п. 10 Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 10.08.2007 року № 2800 (а. с. 30), зобов'язано позивача після виправлення зауважень матеріали землевпорядної документації подати на затвердження облради та облдержадміністрації.

Проте, відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗКУ в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки мав погоджуватися із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подаватися до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Виходячи з того, що проект було узгоджено із зазначеними органами, колегія суддів ставить під сумнів вимоги, щодо затвердження проекту відведення облдержадміністрацією та обласною радою, викладені в п. 10 Висновку державної експертизи землевпорядної документації (а .с. 30), а також роз'яснення Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області від 22.09.2008 року (а. с. 44) щодо правомірності таких вимог та обов'язковості їх виконання, оскільки ці вимоги законом не передбачені та в зазначених документах посилання на відповідні нормативно-правові акти, які вимагають цього затвердження, відсутнє.

Разом з тим, відповідно до ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи. Позивач не скористався правом спростування висновків державної експертизи, як це передбачає ст. 37 зазначеного Закону, отже висновок є обов'язковим для виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо погодження проекту землеустрою, враховуючи наступне.

Як зазначає позивач, листом від 20.02.2008 року проект був поданий на узгодження відповідачу, але рішення у строк, встановлений ч. 6 ст. 123 ЗКУ прийнято не було, а листом Головного управління земельних ресурсів у Кіровоградській області від 24.03.2008 року повідомлено про внесення змін до ст. 124 ЗКУ, які набрали чинності 01.01.2008 року, та можливості передачі в оренду земельної ділянки виключно за умови перемоги в аукціоні.

Позивач також зазначає, що 11 грудня 2008 року, після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву»№ 509-УІ від 16.09.2008 року, знов звернувся із клопотанням про погодження проекту із землеустрою, але листом від 28.01.2009 року відповідач повернув проект і повідомив про неможливість подальшого розгляду питання у зв'язку із запереченням Кіровоградського обласного лісового та мисливського господарства.

Позивач зазначає, що 18 лютого 2009 року він звернувся з клопотанням про погодження проекту та подав додаткові документи на підтвердження своїх вимог, але протягом строку, встановленого частиною 6 ст. 123 ЗК України відповідачем проект не розглянуто, рішення за зверненням не прийнято.

Колегія суддів також звертає увагу на вочевидь протиправний зміст листа відповідача за підписом заступника голови обласної державної адміністрації ОСОБА_4 від 18.05.2009 року, яким відповідач повідомив, що питання надання спірної земельної ділянки не може бути вирішено, оскільки не надані бізнес-план та довідка про наявні фінансові можливості позивача

Відповідно до ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України. Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слід з матеріалів справи, відповідачем - суб'єктом владних повноважень не було прийняте управлінське рішення у формі, яку встановлює закон. Колегія суддів приходить до висновку, що така бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки він не діяв у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеві державні адміністрації», не дотримався принципів безсторонності та добросовісності.

Судова колегія не приймає також до уваги інші доводи апелянта, які правового значення не мають, оскільки за наслідками розгляду заяви позивача не було прийнято рішення у встановленій законом формі та посилань на ці обставини воно не містило.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача погодити надання спірної земельної ділянки в оренду позивачу, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Колегія вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про погодження надання позивачу в оренду, без аукціону, земельної ділянки площею 0,03 га, під розміщення автогазозаправної станції, за рахунок земель загального користування під полезахисними смугами на території Бобринецького району Кіровоградської області, оскільки вважає не вірно обраним спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України визначені способи захисту прав фізичних та юридичних осіб, та суд має дотримуватись цих приписів закону. Також, ст. 162 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні справи. При цьому слід зауважити, що суд не може підміняти собою суб'єкт владних повноважень та втручатися в його компетенцію, вирішуючи питання по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається з позову та оскаржуваної постанови, суд першої інстанції фактично вийшов за межи позовних вимог, мотивуючі тим, що для захисту права позивача слід викласти резолютивну частину в іншій редакції, ніж прохальна частина позову.

Так, позивач просив зобов'язати Кіровоградську обласну державну адміністрацію надати товариству з обмеженою відповідальністю «Партнер-Транс»в оренду терміном на 10 років під розміщення авто газозаправної станції земельну ділянку загальним розміром 0,03 га за рахунок земель загального користування під полезахисними смугами на території Бобринецької міської ради Бобринецького району Кіровоградської області. а суд прийняв постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення про погоджені надання позивачеві в оренду спірної земельної ділянки.

Проте, слід зазначити, що рішення з цього питання відповідачем у встановленій законом формі прийнято не було, та можливим способом захисту порушеного права мало бути зобов'язання відповідача до прийняття цього рішення за зверненням, яке в наступному позивач не позбавлений можливості оскаржити. Така вимога не була заявлена позивачем в позові, а суд першої інстанції її не розглядав в порядку ч. 2 ст. 11 КАС України, тому апеляційний суд позбавлений можливості самостійно обрати інший спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки згідно приписам ч. З ст. 195 КАС України не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції невірно обрано спосіб захисту порушеного права, колегія суддів вважає, що постанова суду в частині зобов'язання відповідача до погодження надання спірної земельної ділянки в оренду має бути скасована.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити вимоги позивача частково.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року по справі №2а-5797/09/1170 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної державної адміністрації щодо зволікання із погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Партнер-Транс»під будівництво та обслуговування автогазозагіравної станції на території Бобринецької міської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу Адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

судді Л. А. Божко

ОСОБА_3