Справа № 12285/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2010 р. справа № 2а-236/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, сплату недонарахованих сум виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила суд поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування, призначення та виплати їй державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати їй щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», починаючи з березня 2007 року у розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років з урахуванням підвищення виплат відповідно до прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, стягнути з відповідача недоплачені щомісячні виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку з березня 2007 року по грудень 2008 року включно у розмірі 7841,54грн.

Відповідач проти позову заперечував, зазначав про пропуск строку звернення до суду без поважних причин та просив застосувати положення ч.1 ст.100 КАС України ( а.с.13)

Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 25 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1900,51 грн.

Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, не погодившись із постановою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що головним розпорядником коштів Державного бюджету по розрахунку розміру даної допомоги є Кабінет Міністрів України, який визначає порядок виплати допомоги і щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти необхідні для виплати цієї допомоги. Управління є бюджетною установою, створеною у встановленому порядку органом місцевого самоврядування, а тому є розпорядником коштів місцевого бюджету. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції неправомірно не застосував положення ст.99, ч.1 ст.100 КАС України, оскільки у своїх запереченнях відповідач наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачка до суду не направляла.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), у зв'язку з чим з березня 2007 року знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.8).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.8).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до кінця поточного року.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме : ст..56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними, так як в судовому засідання достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", тобто, у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду про захист порушених прав позивачкою ніяких доказів не надано

Крім того, у своєму рішенні суд першої інстанції зазначає, що позивачці стало відомо про порушення її права після отримання довідки про розмір виплат у жовтні 2008 року, а тому строк звернення до суду нею не пропущено.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, так як відповідно до матеріалів справи, довідка про виплати допомоги видана позивачці у березні 2009 року (а.с.8). Крім того, довідка є лише підтвердженням сум допомоги, які отримувала позивачка протягом спірного періоду, і ніяк не свідчить про те, що саме з неї позивачка дізналась про порушення своїх прав, адже ОСОБА_1 з квітня 2007 року отримувала щомісячно допомогу по догляду за дитиною, достовірно знала про суми отримуваної допомоги, однак лише через два роки заявила про порушення своїх прав .

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивачки можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Час ухвалення рішення Конституційним Судом України, на яке посилалася позивачка у позові, та його опублікування не ставить в залежність від цього виникнення у позивачки права на звернення до суду.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (11.03.2009р.) та зогляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою пропущено строк звернення до суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1900,51 грн. - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1ст. 202, 205,207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду від 25 березня 2009 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1900,51 грн скасувати та в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В решті постанову Павлоградського міськрайонного суду від 25 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_3