Справа № 9101/53864/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2012 р.справа № 2а-0870/10774/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Туркіної Л.П., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Шкуропадській В.М,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2012 р. у справі № 2а-0870/10774/11

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ"

до Запорізької митниці

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення, -

встановив:

У листопаді 2011 року Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ»(далі - ПАТ «Мотор Січ», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Запорізької митниці (далі - відповідач), в якому просить суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення форми «Р»від 08.11.2011 №93.

Позов обґрунтовано тим, що при митному оформленні товару ПАТ «Мотор Січ»виконало всі дії, передбачені чинним законодавством України, що було підтверджено і працівниками митниці, які виконали всі процедури, закінчивши митне оформлення товарів, як це передбачено ч.2 ст.78 Митного кодексу України, зауваження щодо визначення правильності коду митного товару у відповідача були відсутні, у зв'язку із чим код у ВМД був підтверджений рішенням про визначення коду товару. Вважає, що якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили його на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів) у вільний обіг, тому в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку із виявленими помилками стосовно класифікації товару.

Суд першої інстанції позов задовольнив в повному обсязі. Постанова суду вмотивована посиланням на ст. 313 МК України, п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону № 2181-ІІІ та пп.56.21 ст.56 ПК України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права.

Зазначає, що при винесенні податкового повідомлення митниця діяла у відповідності до норм чинного законодавства. Під час перевірки було встановлено, що ввезений товар мав оформлюватися за іншим кодом Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, що й було підставою для донарахування податку на додану вартість та штрафних санкцій.

Представник відповідача до суду не зявився, повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, та просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що посадовими особами Запорізької митниці проведено невиїзну документальну перевірку стану дотримання вимог законодавства України з питань митної справи на ПАТ «Мотор Січ».

За результатами перевірки складено акт від 21.10.2011 №н/19/11/112000014/001430779 (далі - Акт), у якому зафіксовані порушення відповідачем ОСОБА_1 правил інтерпретації класифікації товарів, які затверджені Законом України «Про Митний тариф України»від 05.04.2001 №2371-III (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2371-III), нової редакції Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженої наказом Державної митної служби від 28.11.2007 №1007, та Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджених наказом Державної митної служби від 31.01.2004 №68, що призвело до заниження податкового зобов'язання на загальну суму 147 168,72 грн. й підлягає перерахуванню до Державного бюджету України, з них: ПДВ (вид 28) у сумі 21 466,00 грн. (нарахування податкового зобов'язання здійснене на підставі п.4.3 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-III (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон №2181-III), чинного на час митного оформлення; ПДВ (вид 028) у сумі 125 702,72 грн. (нарахування податкового зобов'язання здійснене на підставі з пп. "в" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (далі - № 2755-VI).

Під час перевірки встановлено, що за ВМД №112000011/2011/001029 від 26.04.2011, №112000011/2011/000177 від 26.01.2011 товар «Трансформатори типу ДБСКТ: ДБСКТ-250- 1Ш, ДБСКТ-650-1Ш»класифіковано за кодом 8504.31.80.00 згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0%). За ВМД №112000011/2011/002454 від 21.10.2010 товар «Трансформатори типу ДБСКТ: ДБСКТ-250-1Ш, ДБСКТ-650-1Ш»класифіковано за кодом згідно з УКТЗЕД 8504.31.80.00 (ставка ввізного мита 0%). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб'єктами літакобудування»(далі - Постанова №680) цей товар був звільнений від сплати податку на додану вартість.

Під час перевірки на предмет правильності класифікації товару «Трансформатори типу ДБСКТ»згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності комісією визначені коди товару 9031.80.91.00 згідно з УКТЗЕД за ВМД №112000011/2011/001029 від 26.04.2011, №112000011/2011/000177 від 26.01.2011; 9031.80.99.00 згідно з ВМД №112000011/2011/002454 від 21.10.2010. Зазначені коди товарів відсутні у переліку кодів, які ввозяться на митну територію України суб'єктами літакобудування без сплати ввізного мита та податку на додану вартість, затверджених Постановою №680, а тому на вказаний товар підстава для надання позивачу пільг по ввізному миту та ПДВ відсутня.

На підставі Акту та виявлених порушень Запорізькою митницею прийнято податкове повідомлення форми «Р»від 08.11.2011 №93, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 157 903,72 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 147 168,72 грн. та штраф у розмірі 10 735,00 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом статті 313 МК України класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Отже, митний контроль здійснюється на стадії декларування товару і саме митний орган на цій стадії здійснює перевірку класифікації та кодування товару.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати перевірки.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За наслідками перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 частини першої ст. 237 КАС України, Верховний Суд України ухвалив постанову від 21.01.2011 року у справі № 21-64а10, в якій зазначив наступне.

За змістом пункту 10.3 статті 10 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" платники податку, які імпортують товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання на митній території України, відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) митним органам.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181- III якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 313 МК класифікація товарів, тобто віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, є виключною компетенцією митних органів.

Таким чином, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, зокрема, з посиланням на результати камеральної перевірки та на положення підпункту "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181-ІІІ, дія якого не поширюється на митні органи.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, яке цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, а тому підстав для скасування такого рішення немає.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову суду у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 200, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2012 р. у справі № 2а-0870/10774/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун