Справа № 7326/10
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2010 р. справа № 2а-1714/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Суховарова А.В. Нагорної Л.М.

розглянувши порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області

на постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2009 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача в частині не нарахування та не проведення виплати пенсії позивачу у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.11.2009 р. відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «про загальнообовязкове пенсійне страхування»і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати з 01.11.2009 р. Зобовязано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 01.11.2009 р. відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «про загальнообовязкове пенсійне страхування»і законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на час виплати з 01.11.2009 р.

Позивач не погодившись з даною постановою суду подав апеляційну скаргу в якій просить постанову частково скасувати та задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що перерахунок пенсії повинен був проводиться відповідачем незалежно від звернення позивача з заявою про такий перерахунок.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області просить постанову суду в частині задоволених вимог скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовувався ними для перерахунку пенсії становить 19,91 грн., що відповідає постанові Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року. Крім того пенсія позивачу виплачується відповідно до розмірів встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області задоволенню не підлягаює виходячи з наступного.

Посвідченням серії А № 059713 підтверджено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.8а). Відповідно до довідки МСЕК останньому встановлена ІІІ група інвалідності . Інвалідність повязана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10-11).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 названого Закону визначено, що особам віднесеним до категорії першої призначається щомісячна додаткова пенсія: для інвалідів 3 групи у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоровю не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, як на тому наполягав відповідач, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку пенсійні органи, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків ( справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо отримання пенсії у розмірах, які визначені Законом України № 796-ХІІ є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при визначенні розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що частиною третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

В звязку з чим колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою передбачено можливість перерахунку пенсії лише за заявою пенсіонера.

Крім того, відповідно до статті 99 КАС України (в редакції на час розгляду справи), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується у встановленому порядку.

Відповідач наполягав на застосуванні річного строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що позивач звернувшись до суду за захистом свого порушеного права 03 грудня 2009 року не навів поважності причин пропуску річного строку звернення до суду. А тому не підлягають задоволенню вимоги позивача про захист прав на підвищення пенсії 2006-2007 роках. Враховуючи викладене та вимоги ст. 99 КАС України, щодо річного строку звернення до суду підлягають захисту порушені права позивача саме з 03 грудня 2008 року.

При цьому слід зазначити, що незастосування позовної давності до спірних правовідносини як на тому наполягає позивач є безпідставними, оскільки статтею 99 КАС України передбачено саме строк звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того невиплата позивачу зазначеної допомоги у повному розмірі викликана не протиправними діями Управління, а прийняттям законодавцем неконституційних положень до Закону №796-ХІІ, а тому захист його порушених прав щодо отримання недоплаченої суми може відбуватися лише в порядку визначеному ч. 3 ст. 152 Конституції України шляхом звернення з позовом про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, компенсація втрати частини доходів може мати місце лише в разі, якщо ці доходи нараховані громадянам. Державну допомогу, яку просить стягнути позивачка не була їй нарахована, у звязку з чим вказана сума не може бути виплачена з урахуванням індексу інфляції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст.54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 03 грудня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області провести ОСОБА_1 перерахунок та забезпечити виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог ст.50, п.4 ст.54, п.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: держаної пенсії - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком , із застосуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 03 грудня 2008 року, з урахуванням отриманих сум.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Судді: А.В. Суховаров

ОСОБА_2