Справа № 810/301/15
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року № 810/301/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ФОП ОСОБА_1 з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.07.2014 №, №, вимогу про сплату боргу від 01.07.2014 №ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 01.07.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства та прийняті на їх підставі рішення є протиправними.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Надав суду письмові заперечення проти позову, у яких просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивачем порушено вимоги податкового законодавства, у зв'язку з чим оскаржувані рішення є обґрунтованими. Також просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Посадовими особами Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, яку реорганізовано у Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За наслідками перевірки складено Акт від 12.06.2014 №328/1703/НОМЕР_2, згідно висновків якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:

- п.177.4 ст. 177 ПК України, а саме - заниження суми загального оподатковуваного доходу на 312 313,45 грн., в результаті чого донараховано 46 917,69 грн. податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

- п. 198.4. ст. 198 ПК України, а саме - безпідставне включення до податкового кредиту з ПДВ коштів у сумі 62 461,00 грн., в результаті чого донараховано 62 461,00 грн. зобов'язань з ПДВ за 2011 - 2013;

- п. 1 ст. 1, п.п. 4, 5 ст. 4, п.п. 2, 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління ПФ України від 27.09.2010 № 21-5, а саме - податкові зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за результатами планової документальної перевірки за перевіряємий період складають 108 372,77 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Броварською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 01.07.2014 №, №, вимогу про сплату боргу від 01.07.2014 №ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 01.07.2014 № .

Вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняті на їх підставі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, згідно Акту перевірки та письмових заперечень відповідача проти позову слідує, що дані висновки зроблено у зв'язку з ненаданням позивачем до перевірки договорів оренди транспортних засобів, укладених з громадянами ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, що у свою чергу ставить під сумнів фактичну господарську діяльність позивача та правомірність віднесення до складу витрат коштів, сплачених за такими договорами.

Суд вважає такі висновки необґрунтованими у зв'язку з наступним.

Як встановлено судом та підтверджується відомостями Акту перевірки, для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно наданої заяви від 22.05.2014 вх. №8093 використовувала наступні транспортні засоби:

- ЗИЛ 130 сміттєвоз-С, НОМЕР_3, рік випуску 1985 (тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_8, дата реєстрації 02.12.2009, діє до 02.12.2018),

- MAN 26314 сміттєвоз-С, НОМЕР_4, рік випуску 2003 (тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_9, дата реєстрації 14.05.2011, діє до 14.05.2024),

- ГАЗ 53 цистерна асенізаційна-С, НОМЕР_5, рік випуску 1987 (тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_10, дата реєстрації 02.12.2009, діє до 02.12.2012),

- МАЗ 523 КО 523 вантажний асенізаційний, НОМЕР_6, рік випуску 1998 (тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_11, дата реєстрації 14.07.2011, діє до 14.07.2018),

- МАЗ 533702 240 вантажний сміттєвоз, НОМЕР_7, рік випуску 2006 (тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_12, дата реєстрації 05.11.2011, діє до 05.11.2021).

Як пояснив позивач, власниками вказаних автомобілів є;

- гр. ОСОБА_4 - ЗИЛ 130 сміттєвоз-С, НОМЕР_3, рік випуску 1985;

- гр. ОСОБА_2 - MAN 26 314 сміттєвоз-С, НОМЕР_4, рік випуску 2003;

- гр. ОСОБА_4 - ГАЗ 53 цистерна асенізаційна-С, НОМЕР_5, рік випуску 1987;

- гр. ОСОБА_1 - МАЗ 523 КО 523 вантажний асенізаційний, НОМЕР_6, рік випуску 1998;

- гр. ОСОБА_2 - МАЗ 533702 240 вантажний сміттєвоз, НОМЕР_7, рік випуску 2006.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Згідно пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, абз. 1 п. 198.3 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, крім іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів робіт/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК України).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріпленою печаткою (за наявності) податкову накладну.

З викладеного слідує, що законодавством визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця, фіктивність операцій/відсутність поставки (нездійснення оподатковуваної операції) та, крім того, відсутність у платника податків на момент перевірки первинних документів, податкових накладних або видача їх юридичною особою, яка не є платником ПДВ. У свою чергу пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 №165, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037 визначено один випадок недійсності податкової накладної, а отже і неможливості формування на її підставі податкового кредиту - якщо вона заповнена юридичною особою, яка не зареєстрована як платник ПДВ.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції узгоджується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу».

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно п. 2 статті 3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться Позивачем. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно яких первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно Акту перевірки та письмових заперечень відповідача проти позову висновки про порушення позивачем вимог законодавства ґрунтуються на тому, що розбіжність виникла у зв'язку з включення платником до складу витрат та податкового кредиту вартості запасних частин до автомобілів та вартість послуг зв'язку, на підтвердження яких на момент завершення документальної перевірки не було надано будь-яких первинних бухгалтерських та інших документів (акт виконаних робіт (надання послуг) по встановленню запасних частин та обладнання), які б підтверджували фактичне використання в господарській діяльності запасних частин, шин та обладнання до автомобілів, також відсутня деталізація дзвінків послуг стільникового зв'язку наданих ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.»

Щодо доводів про відсутність актів виконаних робіт (надання послуг) по встановленню запасних частин та обладнання, суд зазначає, що платником до складу витрат не включалось надання таких послуг, оскільки, як пояснив позивач, всі ремонтні роботи по встановленню запасних частин та обладнання на машини здійснювались самостійно та не було необхідності використання додаткових послуги на ці роботи з іншими суб'єктами господарювання. На підтвердження таких робіт складалися Акти списання товарів, в яких вказувались понесені матеріальні витрати.

Доводи відповідача про відсутність деталізації дзвінків послуг стільникового зв'язку, наданих ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», суд вважає необґрунтованими, оскільки такі відомості не відносяться до первинних бухгалтерських документів.

Також суд критично оцінює доводи податкового органу про відсутність у позивача офісного приміщення як підставу для невизнання даних податкової звітності, оскільки, в п. 1.7 Акту перевірки (т. 1, а.с. 15) вказано перелік об'єктів, де здійснюється господарська діяльність суб'єкта, місце розташування виробних, торгових точок, складських приміщень, транспортних засобів, земельних ділянок та відповідні договори, укладені з іншими суб'єктами господарювання та використання таких об'єктів.

Крім того, доводи податкового органу про те, що договори оренди вказаних вище автотранспортних засобів не укладались, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме - фотокопіями договорів оренди транспортних засобів, актів приймання-передачі, свідоцтв про реєстрацію (т. 1, а.с. 38 - 57).

На підставі викладеного суд вважає необґрунтованими висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. 177.4 ст. 177 та п. 198.4. ст. 198 ПК України.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог п. 1 ст. 1, п.п. 4, 5 ст. 4, п.п. 2, 3 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління ПФ України від 27.09.2010 № 21-5, суд зазначає наступне.

Згідно Акту перевірки та письмових заперечень відповідача проти позову висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства в цій частині ґрунтуються на тому, що на думку податкового органу, платником неправомірно сформовано дані податкової звітності в частині формування валових витрат та, відповідно, оподатковуваного доходу.

Відповідно до ст. 177 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

Фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначено наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за №1622/24154.

Відповідно до розділу III Інструкції базою для нарахування єдиного внеску є суми:

- нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у т.ч. в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці»;

- винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно- правовими договорами;

- грошового забезпечення, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності;

- допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування та особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю (науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність) та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та суми доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Проте, враховуючи викладені вище висновки суду щодо необґрунтованості доводів податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства з приводу заниження суми загального оподатковуваного доходу, висновки відповідача стосовно донарахування податкових зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску також є протиправними.

При прийнятті рішення у даній справу судом також враховується наступне.

Так, згідно Акту перевірки та письмових заперечень відповідача проти позову висновки про порушення позивачем вимог закону ґрунтуються на тому, що до перевірки не було надано у повній мірі документів первинного бухгалтерського обліку.

У той же час такі доводи заперечуються позивачем та зазначається, що до перевірки було надано всі відповідні документи, але вони не були взяті до уваги перевіряючими, також їх копії додано до позовної заяви.

Пунктами 44.1 - 44.6, 44.7 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Зі змісту п.п. 85.2., 85.6 - 85.9 ст. 85 України слідує, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи органу державної податкової служби, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

Згідно Акту перевірки та письмових заперечень відповідача проти позову висновки про порушення позивачем вимог закону ґрунтуються на тому, що до перевірки не було надано у повній мірі документів первинного бухгалтерського обліку.

У той же час такі доводи заперечуються позивачем та зазначається, що до перевірки було надано всі відповідні документи, також їх копії додано до позовної заяви.

Крім того, сторонами не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів у цій частині.

Частинами 1, 3 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному випадку суд вважає за необхідне застосувати положення п. 56.21 ст. 56 ПК України, якою визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням того, що податковим органом не надано суду будь-яких доказів ненадання позивачем до перевірки документів, на підставі яких сформовано дані податкової звітності, суд вважає за необхідне прийняти рішення на користь платника податків.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, а висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 487,20 грн. (платіжне доручення від 25.12.2014 № 152), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 01.07.2014 № та №, вимогу про сплату боргу від 01.07.2014 №ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 01.07.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у формі судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.