Справа № 826/20423/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року у справі за його позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до про:

визнання протиправним та нечинним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. щодо визнання нікчемним правочину за договором № 43444 банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 01.07.2014 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2;

визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. щодо не включення ОСОБА_2 у перелік вкладників ПАТ «КБ «УФС», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

зобов'язатння Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, з правом на відшкодування коштів за вказаним вище договором.

зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «УФС» для здійснення виплат коштів за банківськими вкладами за рахунок Фонду за вказаним вище договором.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю погоджується з такою правовою позицією, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» №43444, згідно умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 16 000,00 дол. США у тимчасове строкове користування на строк до 04.08.2014 р., процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 8%.

На підтвердження внесення коштів на рахунок, згідно даного договору № 43444, позивачем надано квитанцію з відміткою банку №TR.57745.15112.3 від 01.07.2014 року на суму 16 000,00 дол. США (еквівалент в гривнях - 188 567,97 грн.).

10.11.2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» № 717.

На підставі вказаної постанови № 717 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 119 від 13.11.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 13.11.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Гончарова С.І. строком на один рік з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. включно.

08.12.2014 р. звернувся до Уповноваженої особи Гончарова С.І. із заявою вх. № 309, в якій просив розблокувати його рахунок, що помилково потрапив до списку блокувань сумнівних операцій ПАТ «КБ «УФС», та виплатити йому гарантовану суму відшкодування.

Уповноваженою особою Гончаровим С.І. листом № 001/681 від 10.12.2014 р. повідомлено позивача, що правочини, в т.ч. договір № 43444, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 Цивільного кодексу України.

Кошти по договору банківського вкладу позивачу не були повернуті.

Вирішуючи питання щодо правомірності заявлених позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

За ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону:

Судом першої інстанції на основі аналізу норм чинного законодавства зроблено вірний висновок, що Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами: Перелік складається Уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Перелік, який складається Уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону Уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З наведеної норми вбачається, що на Уповноважену особу Фонду покладений обов'язок під час дії тимчасової адміністрації проводити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, … повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При цьому, нормами Закону не передбачено ніяких дій, які необхідно вчинити уповноваженій особі, для визнання правочинів нікчемними. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними.

Тобто, дійсно, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечую таке виявлення та фіксує даний факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи слідує, що наказом Уповноваженої особи Гончарова С.І. №34 від 30.10.2014 р. було створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ «КБ «УФС».

Згідно Протоколу засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 р. Комісією було ухвалено визнати нікчемними правочини згідно Додатка №1, до якого включено, зокрема, Договір №43444.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду №237/14 від 18.11.2014 р. було вирішено погодити рішення Уповноваженої особи Гончарова С.І., яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ «КБ «УФС», що були внесені у період з 01.07.2014 р. по 16.07.2014 р., з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим Уповноваженою особою Гончаровим С.І. було прийнято Наказ «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів2 №6 від 18.11.2014 року, яким визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, до якого, зокрема, включено договір № 43444.

Під час перевірки робочою комісією встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надходили внаслідок так званого «дроблення» рахунку інших клієнтів, на якому була розміщена сума коштів, розмір якої складав 34 349,00 дол. США. Так, фізична особа, яка мала значну суму грошових коштів на рахунку, домовлялись з працівниками банку про те, що власник рахунку начебто буде здійснювати «зняття» коштів у межах існуючих лімітів, а інша фізична особа буде «вносити» ці кошти на свій рахунок. Таким чином, грошовий вклад із значною сумою подрібнювався або розподілявся на суми до 200 000,00 грн. і цими подрібненими частками фактично «перекидався» на рахунки інших фізичних осіб.

З наявної в матеріалах справи довідки про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «КБ «УФС» вбачається, що 01.07.2014 р. ПАТ «КБ «УФС» реєструвалось повернення (часткове повернення) коштів за вкладами фізичним особам, сума яких перевищувала 200 000,00 грн., на загальну суму 34 349,00 дол. США, при цьому цього ж дня (01.07.2014 р.) було зареєстровано, що іншими особами за депозитними угодами, в т.ч. ОСОБА_2 за договором № 43444, були внесені кошти на загальну суму 34 349,00 дол. США таким чином, що кожний вклад не перевищував еквівалент 200 000,00 грн. Водночас, суд звертає увагу, що зазначені операції були проведені після закінчення операційного дня, а саме в період з 18:53 до 19:16.

Крім того, згідно Довідки про облік залишку коштів в касі вих. №82/27-01-15 від 27.01.2015 р. сума залишку коштів в касі 01.07.2014 р. на початок та на кінець операційного дня не змінилась.

Відповідно до пп.8 п.1 постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» № 328 від 30.05.2014 р. щодо діяльності банків, перелік яких наведено в додатку до цієї постанови, до якого зокрема входить ПАТ «КБ «УФС», запроваджено такі заходи, зокрема, банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в національній валюті з поточних (у т.ч. карткових) та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 150 000 грн. на добу на одного клієнта.

Колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що позивач не вносив готівки до каси, операції виконувались за домовленістю вкладника, який подрібнював свій вклад, з працівниками банку, а тому кошти на рахунку позивача не можна вважати його власними коштами. При цьому, вказані дії відбувались з метою отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримання коштів від Фонду, тобто за рахунок державних коштів.

Крім того, 16.12.2014 р. за заявою Уповноваженої особи Гончарова С.І.. було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України (шахрайство).

При цьому, судова колегія не може не відмітити, що апелянтом не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень суду першої інстанції, що перерахування коштів здійснювалося в безготівковій формі з рахунку іншого клієнта даного банку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки реальних коштів позивачем не вносилось, то укладений договір між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» є нікчемним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може розглядатися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Крім того, відповідно до ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Варто зауважити, що позивач зареєстрований та проживає в м. Донецьк, де нині проходить АТО, доказів перебування його в м. Києві на момент оформлення договору банківського вкладу та зарахування коштів на рахунок, відкритий на його ім'я в ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ», як і доказів перетину пропускного пункту в Донецькій області, матеріали справи не містять.

Отже, апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку, що перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку, тобто кошти надійшли внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта, розмір вкладу якого становив значно більше, ніж 200 000,00 грн.. Проведення вище описаних дій надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами.

За таких обставин, вищезазначені обставини свідчать, що позивач мав на меті отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, а отримання коштів від Фонду, тобто державних коштів.

При цьому, варто зауважити, що позивачем було укладено договір банківського рахунку з ПАТ «КБ «УФС» незадовго до того, як даний банк було віднесено до категорії проблемних та було введено обмеження, в тому числі щодо залучення вкладів.

Наведене вказує на правомірність висновку суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідачі надали суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність своїх дій, оскаржуваних позивачем (апелянтом).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин Окружним адміністративним судом м. Києва зроблено правильний висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла однозначного висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03.06.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кобаль М.І.

Аліменко В.О.