Справа № 826/7283/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2015 року № 826/7283/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Пак Юкрейн"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Пак Юкрейн» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2014 року № 09.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7283/15.

У судовому засіданні 13 травня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Крім того, в судовому засіданні 13 травня 2015 року представники сторін заявили клопотання про продовження розгляду справи без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 13 травня 2015 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу від 19.11.2014 року № 3386, наказу про зміни від 03.12.2014 № 3709 та на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Євро Пак Юкрейн» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТOB «Пром-Тех-Снаб» (код за ) за липень 2014 року, за результатом якої складено акт перевірки від 03.12.2014 № 1156/26552209/37002768.

Відповідачем за результатами перевірки встановлені наступні порушення вимог законодавства, зокрема:

- пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 111539,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки від 03.12.2014 № 1156/26552209/37002768, позивач 12.12.2014 подав заперечення на даний акт.

Відповідач листом від 19.12.2014 № 63228/10/26552209 повідомив ТОВ «Євро Пак Юкрейн» про залишення висновків акта перевірки від 03.12.2014 № 1156/26552209/37002768 без змін.

На підставі складеного акта перевірки від 03.12.2014 № 1156/26552209/37002768 податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014:

- № 09, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 139424,00 грн., за основним платежем - 111539,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 27885,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 24.12.2014 № 09 позивач оскаржив його в адміністративному порядку, відповідно до статті 56 ПК України.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 26.02.2015 № 3226/10/26-15-10-05-35 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014 № 09, а скаргу ТОВ «Євро Пак Юкрейн» - без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.04.2015 № 7646/6/99-99-10-01-04-25 продовжено строк розгляду скарги ТОВ «Євро Пак Юкрейн» на податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014 № 09.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням - рішенням й мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено доказів на підтвердження нереальності господарських відносин між ним та ТOB «Пром-Тех-Снаб».

Заперечення відповідача, співпадають з висновками акта перевірки від 03.12.2014 № 1156/26552209/37002768.

ТОВ «ЄВРО ПАК ЮКРЕЙН» не погоджується з такою позицією податкового органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 24.12.2014 № 09, а тому звернулося до суду.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Євро Пак Юкрейн» та ТOB «Пром-Тех-Снаб», обставини використання придбаних товарів/робіт/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «Євро Пак Юкрейн» (покупець) та ТOB «Пром-Тех-Снаб» (постачальник) було укладено договір поставки від 28 лютого 2014 № 28-02, згідно якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця товари: піддони та дошку обрізну, надалі - «Товар», партіями у відповідності до замовлення покупця, а покупець зобов'язується проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 3.2 договору поставка товару здійснюється транспортом покупця та за його рахунок на склад покупця.

Згідно із пунктом 3.4 договору, постачальник зобов'язаний передати покупцеві наступний пакет документів: видаткову та податкову накладні.

Пунктом 4.1 договору визначена ціна товару, а саме: 1) дошки обрізної (одного метра кубічного) складає: на умовах DDP (м. Київ, пров. Чорновола, 54-а; Малинський район, с Нові Вороб'ї, вул. Щорса, 30) складає 1 440 грн. 00 коп. з ПДВ (в т.ч. ПДВ 20%- 240 грн.) за 1 м.куб.; 2) піддона (одна штука) складає: на умовах DDP (м. Київ, пров. Чорновола, 54-а; Малинський район, с Нові Вороб'ї, вул. Щорса, 30) складає 45 грн. 90 коп. з ПДВ (в т.ч. ПДВ 20%- 7,65 грн.) за 1 шт.

На підтвердження реальності господарських операцій за вище зазначеним договором позивачем надано до суду видаткові накладні від 29.07.2014 № 1681, від 28.07.2014 № 1680, від 25.07.2014 № 1679, від 24.07.2014 № 1678, від 23.07.2014 № 1677, від 22.07.2014 № 1676, від 21.07.2014 № 1675, від 18.07.2014 № 1674, від 15.07.2014 № 1673, від 14.07.2014 № 1672, від 11.07.2014 № 1671, від 10.07.2014 № 1670, від 09.07.2014 № 1669, від 08.07.2014 № 1668, від 07.07.2014 № 1667, від 04.07.2014 № 1666, від 03.07.2014 № 1665, від 02.07.2014 № 1664.

В свою чергу, ТOB «Пром-Тех-Снаб» виписало на адресу позивача податкові накладні від 29.07.2014 № 1681, від 28.07.2014 № 1680, від 25.07.2014 № 1679, від 24.07.2014 № 1678, від 23.07.2014 № 1677, від 22.07.2014 № 1676, від 21.07.2014 № 1675, від 18.07.2014 № 1674, від 15.07.2014 № 1673, від 14.07.2014 № 1672, від 11.07.2014 № 1671, від 10.07.2014 № 1670, від 09.07.2014 № 1669, від 08.07.2014 № 1668, від 07.07.2014 № 1667, від 04.07.2014 № 1666, від 03.07.2014 № 1665, від 02.07.2014 № 1664, які відображені позивачем в Реєстрі отриманих податкових накладних.

Також, позивач надав завдання на перевезення вантажу, які були виписані водію вантажного транспортного засобу Камаз 43101 (НОМЕР_1); наказ від 01.09.2013 № 24 про прийняття на роботу ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів; договір застави рухомого майна від 16.10.2012 № 244934-ДЗ1, яким підтверджується наявність у позивача вантажного транспортного засобу Камаз 43101 (НОМЕР_1)

Оплата за надані товари здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується платіжним дорученням.

На підтвердження фізичної можливості ТОВ «Євро Пак Юкрейн» здійснювати господарську діяльність позивач надав суду договір оренди нежитлового приміщення від 30.04.2014 № 30-4 (складське приміщення 210 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Чорновола-54А) та договір короткострокової оренди земельної ділянки від 02.01.2014 (земельна ділянка в Малинському районі, с Нові Вороб'ї, загальною площею 1,4611 га, на якій знаходиться цех деревообробки).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно із підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та здійснених витрат до складу валових є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валових витрат для цілей визначення об'єктом оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що придбані ТОВ «Євро Пак Юкрейн» матеріали у ТOB «Пром-Тех-Снаб» були реалізовані з метою отримання прибутку, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, суд не приймає посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Баста Трейд», яке взагалі не має відношення до господарських операцій між ТОВ «Євро Пак Юкрейн» та ТOB «Пром-Тех-Снаб», більше того, юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

В той же час, доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що операції позивача з ТOB «Пром-Тех-Снаб» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Пром-Тех-Снаб», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24 грудня 2014 року № 09 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Пак Юкрейн» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Пак Юкрейн» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24 грудня 2014 року № 09.

3. Судові витрати в сумі 278,86 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Пак Юкрейн» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя К.Ю. Гарник