Справа № 11649/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2010 р. справа № 2а-804/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Уханенка С.А. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а:

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області не виплаті ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по листопад 2008 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної надбавки до пенсії з 22 травня 2008 року по листопад 2008 року відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року в частині задоволених позовних вимог, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється. Посилались на неможливість застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала, постанову суду не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою в ньому (а.с.5).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме : у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, право на підвищення до пенсії у розмірі, що передбачений статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2008 році у позивачки виникло з 22 травня 2008 року, тобто, з дня визнання неконституційними положень законів України про державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на відповідний рік, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині війни здійснено не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоотримані суми щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з 22 травня 2008 року.

У звязку із тим, що згідно ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до суду з адміністративним позовом, а відповідно до ст. 100 КАС України пропуск зазначеного строку є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини її позовних вимог. Більш того, позивачка постанову суду першої інстанції у цій частині не оскаржила.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

Згідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики.

Отже, посилання апелянта на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, визнається колегією суддів безпідставним, і не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війнидля цієї категорії осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуваннямінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війнине застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війниздійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Та обставина, що в резолютивній частині оскаржуваної постанови при зобовязанні відповідача здійснити нарахування позивачці надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відсутнє посилання іще й на необхідність здійснення такого нарахування, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на думку колегії суддів не може слугувати підставою для скасування, або зміни вірного по суті рішення, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись за розясненням судового рішення або встановлення порядку його виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: А.В. Суховаров