Справа № 826/6057/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2015 року № 826/6057/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології»
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» 428 657,10 грн. за основним платежем та 107 164,20 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на підставі акту перевірки № 9853/2201 від 03.12.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 03.12.2014 р. № 9853/26-51-22-01/36823853 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 535 821,30 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що господарські операції позивача з його контрагентами були товарними. Позивач не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства своїми контрагентами.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заперечень по суті заявлених позовних вимог не надано.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хлібні Технології» з питань взаємовідносин з ТОВ «Оптова база «Чай-агропродукт», ТОВ «Трейдбор» за період з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 428 657,10 грн., в т.ч.:

- липень 2014 р. на суму 205 578,55 грн.;

- серпень 2014 р. на суму 223 078,55 грн.

За результатами перевірки складено акт від 03.12.2014 р. № 9853/26-51-22-01/36823853 та винесено податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 535 821,30 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 428 657,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 107 164,20 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 19.02.2015 р. № 2889/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 14.08.2015 р. № 6123/6/99-99-10-01-04-25, яким скаргу ТОВ «Хлібні Технології» залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» зареєстровано Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Дарницькому районі м. Києва за № 687-09 від 07.10.2009 р. та зареєстровано платником податку на додану вартість, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 13.01.2010 р. № 100262604. Основний вид діяльності - виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини ТОВ «Хлібні технології» з ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» за період з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 р.

1.1. Між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 4-2011 від 27.02.2011 р., відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування напівавтоматичну лінію для виробництва стрічкового тіста та зобов'язується оплачувати орендодавцеві орендну плату.

1.2. Між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 1/2012 від 01.05.2012 р., відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування майно:

- піч тунельну транову Р-45 кВт ОМ-200, вартістю - 451 300,00 грн.;

- лінію по відстоюванню лаваша та Л-150, вартістю - 157 820,00 грн.;

- тістоміс автоматичний 50кг. ТА-50-2 шт. вартістю - 33 617,00 грн. за 1 шт.

Між ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди обладнання № 5-2011 від 27.02.2011 р., відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування наступне обладнання:

- холодильна камера V=25 м.куб. t-25C RS - 122 1шт. - 62 000,00 грн.;

- холодильна камера V=8 м.куб. t-20C RS-80 1 шт. - 58 000,00 грн.;

- холодильна камера V= 6 м. куб. t-5C RS-15 1 шт.- 51 500,00 грн.;

- вентиляційне обладнання Р=6 м. куб/мин. 1500 оборотів 1 шт. - 27 200,00 грн.

На підтвердження передачі майна позивачем надано суду акти приймання-передачі устаткування.

На підтвердження оплати за оренду майна за вищевказаними договорами позивачем надано суду рахунки-фактури, банківські виписки, оборотно-сальдові відомості; на підтвердження проведення робіт позивачем надано суду акти здачі-надання послуг та податкові накладні.

1.3. Між ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні Технології» (орендар) укладено договір оренди № 30/МС про надання послуг на зберігання продукції на матеріальному складі від 15.03.2014 р., відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення для зберігання продукції орендаря загальною площею 140 кв.м., що розташоване за адресою: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7.

2.1. Між ФОП ОСОБА_1 (перевізник-експедитор) та ТОВ «Хлібні технології» (замовник) укладено договір № 1/П-2014 на транспортно-експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним транспортом від 19.05.2014 р. Предметом договору є взаємовідносини сторін, які виникають при перевезенні вантажів, що надаються замовником для перевезення автомобільним транспортом в Україні, Статутом автомобільного транспорту України та умовами договору.

На підтвердження здійснення перевезення товарів позивачем надано суду товарно-транспортну накладну.

Як вбачається з наданої позивачем товарно-транспортної накладної вантажовідправником є ТОВ «Трейдбор», отримувач- ТОВ «Хлібні технології». Перевезення здійснюються ФОП ОСОБА_1 Вантажем, що перевозиться є клейковина, куркума, масло оливкове.

4. Між ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД» (орендодавець) та ТОВ «Хлібні технології» (орендар) укладено договір оренди № 30/МС про надання послуг на зберігання продукції на матеріальному складі від 01.06.2014 р., відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначеним цим договором передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення для виробництва харчової продукції та її зберігання загальною площею 557,5 кв.м., розташовані за адресою: 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7.

Передача вказаного приміщення орендарю підтверджується актом приймання-передачі складського приміщення від 15.03.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було придбано сировину для виготовлення хлібобулочних виробів у ТОВ «Трейдбор», відповідно до договору № 1004 від 10.04.2014 р. Факт придбання товару підтверджується виписаними видатковими накладними, податковими накладними. На підтвердження розрахунків між сторонами позивачем також надано рахунки -фактури, банківські виписки. На підтвердження перевезення придбаної сировини позивачем надано товарно-транспортну накладну.

Сировина зберігалася на складі, відповідно до договорів № 30/МС від 15.03.2014 р., від 01.06.2014 р., укладених з ПАТ «Київська виробнича компанія «РАПІД».

Виготовлену позивачем продукцію було реалізовано, відповідно до укладених договорів поставки, а саме: № 253 від 01.04.2014 р. - ТОВ «Твич»; № 433 від 01.04.2014 р. - ТОВ «Джуна»; № 748 від 01.04.2014 р. - ТОВ «Фінєст»; № 2 поставки хлібобулочних виробів від 26.02.2014 р. - ПАТ «Київхліб». На підтвердження оплати реалізованого товару позивачем надано суду банківські виписки.

Натомість, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на акт від 08.12.2014 р. № 1760/26-59-22-08/38124130 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трейдбор» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р., висновками якого не підтверджено реальність здійснення операцій з отримання товарів (робіт, послуг) ТОВ «Трейдбор» у контрагентів продавців та операції з продажу цих товарів (робіт, послуг) контрагентам-покупцям за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що висновки відповідача не підкріплені належними доказами.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» податковим органом були зроблені не у зв'язку з непідтвердженням товарності цих операцій, відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі акту від 08.12.2014 р. № 1760/26-59-22-08/38124130 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Трейдбор» з питання дотримання вимог податкового законодавства по проведеним фінансово-господарським взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014 р.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» та реалізовані ТОВ «Трейдбор» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт» та виданих ТОВ «Трейдбор», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Оптова база «Чай-Агропродукт», ТОВ «Трейдбор», а тому вважає, що формування ТОВ «Хлібні технології» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним, а нарахування позивачу сум з податку на додану вартість - протиправним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване повідомлення-рішення від 17.12.2014 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.12.2014 р. № .

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібні технології» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук