Справа № 12736/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2010 р. справа № 2а-72/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Уханенка С.А.
суддів: Поплавського В.Ю. Руденко М.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про зобов`язання вчинити певні дії , -
В С Т А Н О В И Л А:
В грудні 2008 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив стягнути з відповідача невиплачену як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 - 2008 роки в сумі 4791,01 грн.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, щодо не нарахування позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року, зобов`язано відповідача здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії позивачу, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, - за грудень 2007 року та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.
Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.
Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік»було зупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.
Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .
Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.
Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.
В суді першої інстанції відповідач наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог, у тому числі і у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду. Позивач просив поновити строк, оскільки про порушене право дізнався в кінці 2007 року.
Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.
Частиною 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що про порушене право дізнався в грудні 2007 року, а звернувся до суду в грудні 2008 року. Поважних причин пропуску звернення до суду не вказав. У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. Таким чином, в задоволені позовних вимог позивача за період з 09.07.2007 року по 30.11.2007 рік необхідно відмовити.
Між тим, зазначаючи про пропуск строку звернення до суду за 2007 рік визнано протиправною бездіяльність відповідача в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.
Щодо вимог позивача про доплату за 2008 рік, суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального права.
Так, як підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення пенсії склав 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тому, підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року були відсутні, оскільки позивачу пенсія з підвищенням на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність виплачувалася.
Проте, рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в новій редакції.
Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено, тому суд першої інстанції правомірно зобовязав відповідача провести перерахунок та виплату підвищення з 22.05.2008 року.
Доводи відповідача про відсутність виплат у зв`язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України не може бути підставою для відмови в задоволені позовних вимог так як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обовязок перерахування та виплати пенсії з відповідними підвищеннями, в тому числі при відсутності достатніх коштів за рахунок власних з наступних їх погашенням з Державного бюджету України.
Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.
Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову, а саме в абзаці другому резолютивної частини постанови дату з якої саме вважати протиправною бездіяльність відповідача в період з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року.
Керуючись ст. ст. 198, 201, 205, 207 КАС КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И л а :
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2009 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність відповідача в період з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, щодо не нарахування позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року.
В решті постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: В.Ю Поплавський

ОСОБА_2