Справа № 808/7392/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 рокусправа № 808/7392/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2014 № , № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області № від 05.09.2014 яким збільшено ФОП ОСОБА_1 податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 12 782,50 грн. в т.ч. 10 226,00 грн. за основним платежем та 2 556,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2014 в частині донарахування ФОП ОСОБА_1 податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 438,04 грн. в т.ч. 350,43 грн. за основним платежем та 87,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДПІ у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковим органом проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 29.08.2014 № 82/1711/НОМЕР_4, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 198.3 ст. 198, п. 192.1 ст. 192, ст. 199 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 10 226,00 грн.; п. 274.1 ст. 274 ПК України в результаті чого занижено земельний податок з фізичних осіб за 2011, 2012 та 2013 роки на загальну суму 2 721,15 грн.; п. 1ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 7 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого визначено суму зобов'язань по єдиному внеску за період, що перевірявся на суму 2 808,64 грн.; п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 ПК України в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 1 214,11 грн.; п. 177.5.3 ст. 177 ПК України, а саме не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік; п. 177.5.2 ст. 177 ПК України, с а саме не подано податкову декларацію платника єдиного податку за 9 місяців 2012 року.

На підставі акту перевірки 05 вересня 2014 року ДПІ у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12 782,50 грн., в т.ч. 10 226 грн. за основним платежем та 2 556,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1 687,64 грн., в т.ч. 1 214,11 грн. за основним платежем та 473,53 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 2 740,06 грн., в т.ч. 2 192,05 грн. за основним платежем та 548,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

При перевірці показників, відображених у деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-16.3) за період з 01.09.2012 по 31.12.2013 встановлено, що суб'єкт підприємництва здійснював операції з реалізації круп (пшона, гороха, кукурудзи, муки кормової).

Як встановлено судом першої інстанції постачальниками круп у періоді, що перевірявся були:

- у грудні 2012 року - ПСП «Агрофірма «Перемога», податкова накладна № 1/2 від 01.11.2012, обсяг постачання (без ПДВ) 12 742,25 грн., сума ПДВ 2 548,45 грн. позивачем проведено розподіл сум податкового кредиту: у листопаді 2012 року в сумі 1 997,72 грн. (включено в реєстр отриманих податкових накладних за листопад 2012 року в сумі 4 546,17 грн., включено в додаток № 5, рядок 4 податкової декларації з ПДВ за листопад 2012 року в сумі 1 997,72 грн.) та у грудні 2012 року в сумі 2 548,45 грн. (включено в розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1), розділ ІІ «Коригування податкового кредиту» підстава для коригування - арифметична помилка);

- у липні 2013 року - ТОВ «Україна», податкова накладна № 198/2 від 29.03.2013, обсяг постачання (без ПДВ) 22 745,00 грн., сума ПДВ 4 549,00 грн. позивачем проведено розподіл сум податкового кредиту: у травні 2013 року в сумі 2 451,00 грн. (включено в реєстр отриманих податкових накладних за травень 2013 року в сумі 7 000,00 грн., включено в додаток № 5, рядок 1 податкової декларації з ПДВ за травень 2013 року в сумі 2 451,00 грн.) та у липні 2013 року в сумі 4 549,00 грн. (включено в розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість, розділ ІІ «Коригування податкового кредиту», підстава для коригування - помилка при врахуванні податкового кредиту);

- у вересні 2013 року -ПАТ «Сонячне 2007»", податкова накладна № 30/2 від 09.08.2013, обсяг постачання (без ПДВ) 12 110,00 грн., сума ПДВ 2 422,00 грн. позивачем проведено розподіл сум податкового кредиту: у серпні 2013 року в сумі 4 371,15 грн. (включено в реєстр отриманих податкових накладних за серпень 2013 року, в сумі 7 500,00 грн., включено в додаток № 5 рядок 3 податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року в сумі 4 371,15 грн.), у вересні 2013 року в сумі 2 422 грн. (включено в розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з ПДВ, розділ ІІ «Коригування податкового кредиту», підстава для коригування - помилка при врахуванні податкового кредиту) та у жовтні 2013 року в сумі 706,85 грн. (включено в розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з ПДВ, розділ ІІ «Коригування податкового кредиту», підстава для коригування - помилка при врахуванні податкового кредиту);

- у жовтні 2013 року - ПАТ «Сонячне 2007», податкова накладна № 30/2 від 09.08.2013, обсяг постачання (без ПДВ) 3 534,00 грн., сума ПДВ 707,00 грн.

У зв'язку із викладеним, контролюючий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення вимог п. 198.3 ст. 198, п. 192.1 ст. 192, ст. 199 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 10 226,00 грн.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

З урахуванням зазначених обставин справи судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що зміни суми компенсації вартості придбаних товарів (послуг) не відбулося, тому застосування податковим органом положень ст. 192 ПК України є безпідставним.

Положення ст. 199 ПК України регулює питання пропорційного віднесення сум податку до податкового кредиту у разі використання придбаних товарів (послуг) в неоподатковуваних операціях, у негосподарській діяльності та по спецрежимах.

У спірних правовідносинах, весь придбаний товар був використаний позивачем у межах оподатковуваних операцій та у власній господарській діяльності. Використання по спецрежиму також не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності посилання контролюючого органу на те, що чинним Податковим кодексом України заборонено розподіляти податковий кредит за однією податковою накладною з обґрунтуванням таких тверджень змістом положень ст. 199 ПК України.

За таких обставин суд прийшов правомірних висновків про протиправність податкового повідомлення-рішення від 05.09.2014 № яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12 782,50 грн., в т.ч. 10 226 грн. за основним платежем та 2 556,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів також погоджується з висноками суду першої інстанції про безпідставність доводів податкового органу про неправомірне віднесення до витрат вартості запасних частин в сумі 1 972,22 грн. та вартості паливно-мастильних матеріалів у розмірі 364,00 грн. ими

Так згідно видаткових накладних № рн-0001016 від 14.12.2012 на суму 1 700,00 грн. в т.ч. ПДВ 283,33 грн. та № б0001664 від 26.04.2013 на суму 666,64 грн., в т.ч. ПДВ 111,11 грн. позивач придбавав запасні частини. Витрати включені до книги обліку доходів та витрат сторінка 12 рядок 14, сторінка 30 рядок 6.

Також, підприємцем придбавались паливно-мастильні матеріали та використовувались за актами списання № СпТ-000001 від 21.11.2012 дизельне паливо в кількості 77,0 тон по ціні 8,117 грн./т без ПДВ на суму 754,60 грн., в т.ч. ПДВ 125,77 грн., акт списання № СпТ-000002 від 23.11.2012 дизельне пальне в кількості 77,0 тон по ціні 8,117 грн./т без ПДВ на суму 754,60 грн., в т.ч. ПДВ 125,77 грн. Витрати включені до книги обліку доходів та витрат сторінка 10 рядок 11. До податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік № від 01. 02.2013, додаток № 7 № від 01.02.2013 в розділ "Інші витрати" було включено в сумі 364,00 грн.

В акті перевірки зазначено, що до складу валових витрат необґрунтовано включено витрати, пов'язані з використанням транспортного засобу, який зареєстрований на фізичну особу ОСОБА_1, але договір оренди використання транспортного засобу у підприємницькій діяльності не укладено, та відповідно не зареєстровано нотаріально, але вартість придбаних запасних частин на суму 1 416,67 грн. в 2012 року, на суму 555,53 грн. в 2013 року віднесено до складу валових витрат.

ДПІ у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в акті посилається на те, що фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу крім фізичних осіб-підприємців, які здійснюють вид діяльності пасажирські або вантажні перевезення, де транспортний засіб є необхідним та обов'язковим засобом здійснення господарської діяльності, під час якого проведення технічного обслуговування автомобіля є обов'язковим. При цьому, усі витрати такого платника податку на техобслуговування транспортних засобів мають бути підтверджені документально, зокрема актом виконаних робіт із переліком робіт в межах додатків А, Б, В Положення № 102 та відповідними розрахунковими, платіжними і іншими документами, обов'язковість ведення і збереження яких передбачено п. 44.1 ст. 44 ПК України.

Контролюючий орган в акті перевірки зазначає про те, що фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат вартість використаних паливно-мастильних матеріалів, безпосередньо пов'язаних з отриманим доходом від здійснення пасажирських або вантажних перевезень, які документально підтверджені первинними документами, зокрема угодою, актом виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортною накладною, розрахунковими документами.

Згідно зі статтею 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями).

Між тим, суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Крім того зареєструвати транспортний засіб саме на фізичну особу-підприємця є неможливим.

За таких обставин вірно спростовано посилання контролюючого органу на необхідність укладення нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу між позивачем як громадянином та позивачем - фізичною особою-підприємцем.

На підтвердження використання автомобіля у власній господарській діяльності позивачем надані до перевірки подорожні листи, акти на списання дизельного пального.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України у витрати операційної діяльності включаються витрати, які визначаються пунктами 138.4, 138.6 -138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 ПК України.

При цьому, у відповідності з підпунктом «г» п.п. 138.8.5 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення, а саме ремонтні витрати і в тому числі адміністративні витрати (п.п. «в» п.п. 138.10.2 ПК України), а також витрати на збут (п.п. «д» п.п. 138.10.3 ПК України).

З огляду на викладене вірним є висновок суду першої інстанції , що витрати на ремонт та технічне обслуговування основних засобів загальновиробничого, адміністративного, збутового призначення є операційними витратами та можуть бути відображені у складі витрат приватного підприємця.

За таких обставин суд правомірно визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № в частині в сумі 438,04 грн., в т.ч. 350,43 грн. за основним платежем та 87,61 грн. штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський