Справа № 2а-3957/12/0970
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Справа № 876/5459/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Курильця А.Р.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області, заступника прокурора Івано-Франківської області та Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року в справі за позовом Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь», за участю прокуратури Івано-Франківської області, про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2012 року Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області (далі - Служба) звернулася до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області (далі - ДФІ) в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про усунення порушень, виявлених ревізією від 04.12.2012 №09-06-14-14/9417 (далі - Вимога) в частині пунктів 2-9.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що виявлені ДФІ під час проведення ревізії порушення є безпідставними, оскільки Служба не може відповідати за неналежне виконання своїх обов'язків підрядними та субпідрядними організаціями. Більше того, вказує, що усі розрахунки вартості робіт проводились у відповідності до вимог чинного законодавства та встановлених норм, що підтверджується усіма первинними документами та організаціями, що виконували такі роботі, проте це не враховано належним чином контролюючим органом.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року в справі №2а-3957/12/0970 заявлений позов задоволено частково. Визнано нечинним та скасовано пункти 2, 3 Вимоги. Зобов'язано ДФІ привести у відповідність з врахуванням даного рішення суду п.9 Вимоги в частині зобов'язання позивача, повернути до бюджету зайво отримані кошти для здійснення технічного нагляду під час виконання робіт. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили ДФІ та заступник прокурора Івано-Франківської області (далі - Прокурор), які покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю. У поданих апеляційних скаргах вказують на те, що позивачем було допущено ряд порушень вимог законодавства, які підтверджуються матеріалами справи та призвели до завищення вартості виконаних робіт, а відтак і завдали збитків державі, які підлягають відшкодуванню.

Також, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову було оскаржено Службою, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в цій частині і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на обставини викладені в позовній заяві, та зазначає, що діяло у спірних відносинах правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства та добросовісно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги ДФІ та Прокурора належить задовольнити, а апеляційну скаргу Служби залишити без задоволення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ДФІ було прийнято оскаржувану Вимогу в частині пунктів 2, 3 та частково 9 безпідставно, оскільки позивачем не було допущено зазначених у них порушень, які виявлені в ході ревізії.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є передчасними та прийняті з порушенням норм матеріального права з таких міркувань.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 01.08.2012 по 24.10.2012 ДФІ на підставі плану контрольно-ревізійної роботи на ІІІ квартал 2012 року, направлень від 31.07.2012 №№559-560, 08.08.2012 №571, 20.09.2012 №№697-698 та 09.10.2012 №775 було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Служби за період з 01.04.2010 по 01.08.2012, про що складено відповідний акт ревізії від 24.10.2012 №06-21/18 (далі - Акт, а.с.27-49 т.1).

У вказаному Акті було встановлено зокрема завищення Службою вартості виконання відповідних робіт та матеріалів.

04.12.2012 ДФІ було надіслано позивачу Вимогу (а.с.69-73 т.1), в якій на підставі Акта та зафіксованих у ньому порушеннях вимагалось від Служби, зокрема у зв'язку із нанесенням збитків бюджету:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість по виявлених порушеннях;

- провести претензійно-позовну роботу з контрагентами щодо відшкодування зайвих виплат шляхом повернення коштів до державного бюджету або шляхом виконання відповідного обсягу робіт;

- в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведені виплат, шкоду у порядку та встановленому статтями 130-136 КЗпП України.

- повернути зайво отримані кошти до державного бюджету в сумі 44757,59грн.

Не погодившись із зазначеними вище вимогами КРУ, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом про визнання протиправною та скасування Вимоги відповідача.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №2939-ХІІ орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

У відповідності до «Положення про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (пп.4 п.4 Положення).

Відповідно до п.6 цього ж Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто , у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, ДФІ було встановлено завищення Службою вартості виконання відповідних робіт та матеріалів, що призвело до збитків бюджету, а тому пред'явило вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх відшкодування (повернення) (а.с.69-73 т.1).

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, слід зазначити, що розмір збитків, які ДФІ вважає дебіторською заборгованістю позивача, підлягає доведенню у судовому порядку в справі за позовом органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача оскаржуваною ним Вимогою.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 15 квітня 2014 року в справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року в справі №21-89а14 та від 18 вересня 2014 року в справі №21-332а14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування Вимоги, не підлягають задоволенню, у зв'язку із тим, що у вказаній Вимозі не порушено прав, свобод та інтересів позивача до пред'явлення ДФІ позову про стягнення (відшкодування, повернення) зазначених сум в судовому порядку, а тому такі вимоги є безпідставними.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було безпідставно зроблено висновки щодо правомірності/протиправності Вимоги, оскільки такі повинні надаватись судом лише при розгляді позову органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційні скарги ДФІ та Прокурора належить задовольнити, апеляційну скаргу Служби залишити без задоволення, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області та заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя А.Р. Курилець

Повний текст виготовлений 29 травня 2015 року.