Справа № 826/20169/14
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва про стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165, 00 грн та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, УДКС України у Голосіївському районі м. Києва про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165,00 грн. (сто сорок вісім тисяч сто шістдесят п'ять гривень); зобов'язання УДКС України у Голосіївському районі м. Києва зняти з розрахункового рахунку Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві грошові кошти в сумі 48 165,00 грн. та перерахувати дану суму на розрахунковий рахунок позивача, таким чином провести розрахунок з позивачем за час затримки розрахунку при звільненні.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в межах даного спору, положення Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, а спеціальним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2013 в адміністративній справі № 826/11772/13-а зобов'язано Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.09.2009 по 13.03.2013.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 290 о/с від 29.04.2013 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно підпункту "ж" пункту 64 (за власним бажанням) майора міліції ОСОБА_2, слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Голосіївського районного управління, 30.04.2013. Вислуга на день звільнення у календарному обчисленні складає 23 роки 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні - 23 роки 05 місяців 08 днів, для виплати грошової допомоги при звільненні зі служби - 23 роки 03 місяці 03 дні.

Позивач зазначає, що Голосіївським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві вчинено затримку розрахунку при звільненні, загальним строком на 19 місяців, у зв'язку із чим, зобов'язаний сплатити відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165,00 грн.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про міліцію" передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 (далі по тексту - Інструкція).

Інструкцією, будь-якими іншими спеціальними законами, положеннями та інструкціями не передбачено умов та порядку стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні регулюється статтею 117 Кодексу законів про працю України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки загальною нормою - КЗпП прямо передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, а спеціальним законодавством взагалі це питання взагалі не врегульоване, колегія суддів вважає необхідним в даному випадку застосувати КЗпП.

Так, згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні N 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

В матеріалах справи відсутні докази звернення Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві до Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва про виділення додаткових асигнувань на грошове забезпечення для виплати ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2009 по 13.03.2013.

Таким чином, оскільки відповідач не забезпечив негайне виконання рішення суду про проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, не провів своєчасного повного розрахунку з позивачем, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

Позовна вимога про зобов'язання УДКС України у Голосіївському районі м. Києва зняти з розрахункового рахунку Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві грошові кошти в сумі 48 165,00 грн. та перерахувати дану суму на розрахунковий рахунок позивача, таким чином провести розрахунок з позивачем за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, оскільки належним способом порушеного права позивача є стягнення коштів з Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва про стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165, 00 грн та зобов`язання вчинити дії задовльнити частково.

Стягнути з Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 48 165,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.