Справа № 811/3582/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" травня 2015 р. справа № 811/3582/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 р. у справі № 811/3582/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтез-Оіл"

до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

08.11.2013 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомленні-рішення відповідача № від 30.10.2013 року про визначення позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 291 621 грн. та штрафних санкцій в сумі 145 811 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 30.10.2013 року про визначення позивачеві суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 277 194 грн. та штрафних санкцій в сумі 138 597 грн.

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідачем не надано жодних доказів того, що укладені договори між позивачем та його контрагентами укладені з метою, що суперечить інтересам держави, крім того відповідачем не надано доказів нездійснення господарських операцій по укладеним договорам.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем, в порушення вимог пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України позивачем збільшено собівартість конденсату газового стабільного, придбаного за договорами купівлі-продажу №120912 від 12.09.2012 року, № 221012 від 22.10.2012 року та № 251212 від 25.12.2012 року укладених з ТОВ «Газконтиненталь» як оператором спільної діяльності за договором о спільній діяльності № 4024 від 26.11.2004 року укладеного між ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ТОВ «Газконтиненталь», на вартість послуг по переробці та перевезенню, що не пов'язані з його виробництвом. Зазначає також, що видаткові накладні, отримані від ПП «Вета-Трейд» складені із порушенням норм діючого законодавства, не є належним чином складними первинним документами, та не відображають реальність господарських операцій. Крім того зазначає, що в ході перевірки виявлено відсутність поставок товарів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

В судовому засідання представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи до судового засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період часу з 22.08.2013 року по 19.09.2013 року відповідачем, на підставі наказу № 105 від 12.08.2013 року, проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт перевірки № 101/2200/37130226.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення з боку позивача:

- пп. 138.1.1 п. 1381, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 291621 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 277 194 грн.;

30.10.2013 року на підставі акта перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № від 30.10.2013 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем по податку на прибуток приватних підприємств на суму 291621 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 145811 грн.;

- форми «Р» № від 30.10.2013 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем по податку на додану вартість на суму 277194 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 138597 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки, зроблені в акті перевірки, що позивачем безпідставно до складу витрат операційної діяльності включено вартість придбаних послуг по переробці у ПАТ ВТФ «МТН-Полтава» та перевезенню вантажів у ПП ОСОБА_1, що не пов'язані з виробництвом товарів на загальну суму 547810 грн. Вказано також, що позивачем завищено суму витрат у зв'язку з придбанням ПММ у ПП «Вета-Трейд» на загальну суму 838164 грн., оскільки відповідно до висновків акту перевірки Кременчуцької ОДПІ не підтверджено факт реалізації ПММ ТОВ «Радіалгруп» на ПП «Вета-Трейд», що в свою чергу не підтверджує реалізацію їх позивачеві. Крім того позивачем не підтверджено первинними бухгалтерськими документами суму витрат по отриманню маркетингових послуг від ФОП ОСОБА_2 в сумі 2700 грн. Крім того, вказано, що позивачем завищено суму податкового кредиту по операціям з ТОВ «Вета Трейд» в сумі 167 632,8 грн. через визнання правочинів між ТОВ «Вета Трейд» та ТОВ «Радіалгруп» такими, що не створюють юридичних наслідків. Зазначено, також, що позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ в зв'язку з придбанням послуг по переробці у ПАТ ВТФ «МТН-Полтава» та перевезенню вантажів у ПП ОСОБА_1, що не пов'язані з виробництвом товарів на суму 109 561,92 грн.

Щодо заниження податку на прибуток на загальну суму 291 621 грн. колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправні висновки податкового органу виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, а саме довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АБ № 583054, копія якої наявна в матеріалах справи, одним із видів діяльності позивача є оптова торгівля рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно договорів купівлі-продажу № 120912 від 12.09.2012 року, № 221012 від 22.10.2012 року, № 251212 від 25.12.2012 року та додаткових угод, укладених між позивачем (покупець) та ТОВ «Газконтиненталь» (продавець), як оператором спільної діяльності за договором про спільну діяльність № 4042 від 4023 від 26.11.2004 року між ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ТОВ «Газконтиненталь», покупець зобов'язується оплатити та прийняти, а продавець передати у власність газовий конденсат, за ціною зазначеною в договорі.

Факти отримання позивачем газового конденсату від ТОВ «Газконтиненталь», на підставі укладених договорів купівлі-продажу, підтверджується паспортами на конденсат газовий, накладними та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

06.01.2012 року між позивачем (замовник) та ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» (переробник) укладено договір на переробку давальницької сировини № 2 та додаткова угода № 1 від 05.03.2012 року, згідно яких замовник доручає, а переробник зобов'язується виконати роботи по переробці бензину газового стабільного, прямогонного бензину, дистиляти легкі в готову продукцію, а замовник зобов'язується прийняти готову продукцію та оплатити переробнику за виконані за договором роботи.

Факти отримання позивачем від ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» робіт з переробки давальницької сировини та послуг наливу, згідно укладених договорів, підтверджується накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів, протоколами видачі нафтопродуктів та паспортами якості, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивачем на розрахунковий рахунок ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» перераховано вартість отриманих послуг, що підтверджується копією декларації з податку на прибуток з додатками, копія якої наявна в матеріалах справи.

У відповідності до протоколів видачі нафтопродуктів, за накладними, товарно-транспортними накладними позивачем отримано від ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» конденсат газовий стабільний у кількості 313,622т , суміш вуглеводів нафтено-парафінова 257,885т та залишок кубовий 76,601т.

Перевезення газового конденсату, отриманого позивачем у ТОВ «Газконтиненталь» до ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава», здійснювалось за допомогою послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно укладеного договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №2 від 03.01.2012 року, за яким перевізник зобов'язується за заявками замовника надавати останньому послуги з перевезення автомобільним транспортом, довіреного замовником вантажу, а замовник зобов'язується вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Факти отримання позивачем від ФОП ОСОБА_1 вказаних послуг перевезення, згідно договору, підтверджується податковими накладними, актами здачі робіт та товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, у відповідності до ліцензії серії НОМЕР_1, копія якої наявна в матеріалах справи, Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 05.04.2011 року за № 75 було прийнято рішення на надання ліцензії необмеженої дії ФОП ОСОБА_1 на внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами, в останнього наявні, також, спеціальні транспортні засоби для перевезення даного виду вантажу та працівники, які мають свідоцтва про підготовку для перевезення небезпечних вантажів.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на те, що позивач безпідставно зависив собівартість конденсату газового стабільного за рахунок включення до складу витрат операційної діяльності вартість придбаних послуг по переробці у ПрАТ ВТФ «НТМ-Полтава» сировини та перевезенню вантажів у ФОП ОСОБА_1, що не пов'язані з виробництвом товарів на суму 547 810 грн. є безпідставними, оскільки придбаний конденсат є сировиною для подальшої переробки, що підтверджується листом СД ТОВ «Газконтиненталь» № 538 від 12.11.2103 року (т.2 а.с.89).

Враховуючи вищевикладене, позивачем правомірно до складу витрат операційної діяльності включено вартість придбаних послуг по переробці у ПрАТ ВТФ «НТМ-Полтава» сировини та перевезенню вантажів у ФОП ОСОБА_1

Крім того, 07.02.2012 року між позивачем (покупець) та ПП «Вета-Трейд» (продавець) укладено договір №10, згідно якого продавець зобов'язується поставити нафтопродукти погодженими партіями, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити їх в асортименті і кількості згідно виставлених продавцем рахунків-фактур.

Факти отримання позивачем від ПП «Вета-Трейд» нафтопродуктів підтверджується накладною, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та рахунками-фактурою, копії яких наявні в матеріалах справи.

За отриманий товар позивачем перераховано на розрахунковий рахунок ПП «Вета-Трейд» вартість отриманих послуг, що підтверджується карткою рахунку позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.

Поставлені нафтопродукти позивачем були використані у власній господарській діяльності, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами - податковими накладними,актами здачі-прийняття товару, видатковими накладними, специфікаціями та довіреностями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно включено до складу витрат вартість придбаних нафтопродуктів у ПП «Вета-Трейд» на загальну суму 838 164 грн.

Крім того, 28.11.2011 року за № 06/11-11 та 01.11.2012 року за № 01/11-12 між позивачем (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договори на інформаційне забезпечення, згідно яких замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання послуг з інформаційного, консультаційно-довідкового обслуговування, що полягає у зборі та наданні інформації про кон'юктури ринку нафтопродуктів України.

Факти отримання позивачем від ФОП ОСОБА_2 вказаних послуг підтверджується актами здачі послуг та рахунками-фактурою, копії яких наявні в матеріалах справи.

За отримані послуги позивачем на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 Перераховано вартість отриманих послуг, що підтверджується карткою рахунку позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 18.05.2012 року видом господарської діяльності останньої визначено: « 73.20 - дослідження кон'юктури ринку та вивчення громадської думки; 58.19 інші види видавничої діяльності; 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах», що свідчить про наявність підстав у ФОП ОСОБА_2 виконати замовлені послуги.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності віднесення до складу витрат - витрати на придбання послуг у ФОП ОСОБА_2 на суму 2700 грн.

Щодо заниження податку на додану вартість на загальну суму 277 194 грн. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність висновків податкового органу виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи, які перелічені вище та наявні в матеріалах справи, мають всі необхідні реквізити, відповідають вимогам чинного законодавства України та дають право позивачеві на формування податкового кредиту з ПДВ.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що первині бухгалтерські документи, наявні в матеріалах справи, підтверджують придбання позивачем у ПП Вета-Трейд», ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» та ФОП ОСОБА_1 товарів і послуг, а також підтверджують право позивача на віднесення суми сплаченого даним контрагентам ПДВ у розмірі 277 194 грн. до складу податкового кредиту перевіряємого періоду. Натомість відповідачем не доведено, за допомогою належних засобів доказування, висновки викладені ним у акті перевірки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в акті перевірки відповідачем, на підставі акта перевірки Світловодської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградської області № 101/2200/37130226 від 03.10.2013 року, зроблено висновок, що правочини укладені ТОВ «Вета Трейд» без мети настання реальних наслідків.

Відповідно до п. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак доводів на підтвердження того, що укладений правочин має ознаки такого, що порушує публічний порядок, відповідачем не наведено.

Оскільки податковий орган посилається на відсутність реального характеру угоди, та відсутність наміру створення правових наслідків, такий правочин слід вважати таким, що може бути визнаний судом фіктивним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реального отримання позивачем товарів та послуг, зазначених у видаткових та податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нікчемності спірних правочинів. Натомість відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та постановив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 р. у справі № 811/3582/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун