Справа № 8746/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2010 р. справа № 2а-37/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про зобов`язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати неправомірними дії відповідача , з приводу відмови виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого Законом прожиткового мінімуму для дітей в віці до 6 років,зобов`язати відповідача щомісячно виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років , починаючи з грудня 2007 року по 14 вересня 2010 року, стягнути з відповідача 5282,12 грн. суму недоотриманої допомоги за період з 01.12.2007 року по грудень 2008 року, стягнути з відповідача понесені витрати за надання юридичної допомоги 300 грн.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 року в задоволені позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії відповідача по нарахуванню і виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за грудень 2007 роки незаконними, стягнуто з відповідача на користь позиваки заборгованість по виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за грудень 2007 року у розмірі 359,12 грн.сплачений судовий у розмірі 51 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. всього 710,12 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ним трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік»було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати строк позовної давності, а позивачем не наведено поважності причини пропуску строку. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо застосування наслідку пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції не вирішив заявлене клопотання відповідачем.

В позовній заяві позивачка не просила визнати причину пропуску звернення до суду поважною та поновити строк, будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалося, за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за грудень 2007 року.

Що стосується заявлених позовних вимог за 2008 2010 роки, суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині. Так як відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України, частина 1 статті 15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьмивикладена в наступній редакції: Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Вказані положення Закону не визнавалися неконституційними і діють на цей час, а відтак правомірно застосовувалися відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 та 2009 роках.

Крім цього, відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-VI допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 22 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 встановлено, що відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Норми статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" на даний час є чинними, не визнані неконституційними, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку задоволенню не підлягають.

Вимоги позивачки щодо зобовязання відповідача щомісячно виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років в розмірі 100% прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років , починаючи з грудня 2007 року по 14 вересня 2010 року, у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років є безпідставними оскільки завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникнуть в майбутньому.

Крім того , колегія суддів вважає, що відповідачу необхідно відмовити у стягнені витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано розрахунок кількості часу, витраченого на надання правової допомогу, що унеможливлює відповідно до постанови КМ України № 590 від 27.04.2006 року визначити розмір витрат на правову допомогу, яка підлягає відшкодуванню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає частковому скасуванню.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 скасувати в частині задоволених вимог.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В.Сафронова

ОСОБА_3