Справа № 19920/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2010 р. справа № 2а-6302/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О. ,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_1,

- прокурора Зіми В.Б.,

- представника ДПА у Дніпропетровській області ОСОБА_2,

- представника Верхньодніпровської ОДПІ у Дніпропетровській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод імені 1-го Травня»до Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, треті особи Державна податкова адміністрація України, Державна податкова адміністрація у Дніпропетровській області, Верхньодніпровська обєднана державна податкова інспекція у Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

у с т а н о в и л а:

27 квітня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до ГУ ДКУ у Дніпропетровській області, Верхньодніпровської ОДПІ у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що для отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивач подав до Верхньодніпровської ОДПІ у Дніпропетровській області декларацію та відповідні розрахунки (березень, грудень 2007 року, квітень 2008 року), але дотепер податок не відшкодовано. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання бездіяльності Верхньодніпровської ОДПІ у Дніпропетровській області та ГУ ДКУ у Дніпропетровській області протиправною, стягнення з Державного бюджету 814 270,00 грн. (а.с.а.с. 3, 4).

16 вересня 2009 року прокуратура Дніпропетровської області повідомила суд про вступ у справу (а.с. 63).

16 жовтня 2009 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третіх осіб ДПА у Дніпропетровській області та ДПА України (а.с. 86).

25 лютого 2010 року позивач у звязку з проведеним звіренням бюджетної заборгованості зменшив суму позову до 757 254,00 грн. (а.с. 121).

18 березня 2010 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог. Заява була обґрунтована тим, що, як зясувалося, податкова інспекція направила до УДК у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області висновки про можливість відшкодування податку на додану вартість, проте останнє не вживає відповідні заходи щодо такого відшкодування. У поданій заяві позивач просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ДКУ у Дніпропетровській області в особі УДК у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області та стягнути в якості відшкодування 757 254,00 грн. (а.с. 131).

Того ж дня суд своєю ухвалою залишив без розгляду позов у частині визнання протиправною бездіяльності Верхньодніпровської ОДПІ у Дніпропетровській області, залучивши останню до участі у справі в якості третьої особи (а.с. 176).

25 березня 2010 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було ухвалено постанову, якою суд задовольнив позов. Постанова суду мотивована тим, що заявлена сума бюджетного відшкодування за березень, грудень 2007 року, квітень 2008 року підтверджена контролюючим органом за наслідками проведених перевірок, тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими (а.с.а.с. 181, 182).

21 квітня 2010 року прокурор, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі прокурор зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм матеріального права. Так, суд не врахував положення Порядку взаємодії між органами державної податкової служби, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України в процесі відшкодування ПДВ за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з ПДВ шляхом видачі облігації внутрішньої державної позики та Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо підвищення ефективності справляння податку на додану вартість». Указ був прийнятий саме через недосконалість законодавства, яким визначено порядок справляння податку на додану вартість, а також його відшкодування, та з метою вдосконалення механізму справляння податку. Крім того, суд не врахував, що Порядок був розроблений відповідно до указу Президента України від 23.06.2004 р. щодо удосконалення механізму забезпечення законності виплат бюджетного відшкодування сум податку. Прокурор також зазначив, що казначейство відшкодовує податок лише після отримання реєстру та висновків ДПА України, відсутність яких і перешкодила задоволенню вимог позивача. Прокурор просив скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у задоволенні позову (а.с.а.с. 194 197).

05 серпня 2010 року ДПА України та ДПА у Дніпропетровській області звернулися до суду із заявами про приєднання до апеляційної скарги.

12 серпня 2010 року Верхньодніпровська ОДПІ Дніпропетровської області також звернулася до суду із заявою про приєднання до апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги.

Прокурор, представники третіх осіб наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення прокурора, представників третіх осіб, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що різниця між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту, за березень, грудень 2007 року, квітень 2008 року мала від'ємне значення. Частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій позивачем у березні, грудні 2007 року, квітні 2008 року постачальникам товарів (послуг), склала 757 254,00 грн.

З огляду на викладене позивачем була розрахована сума бюджетного відшкодування з відображенням у відповідних податкових деклараціях.

Стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у вказаній сумі і стало предметом позову та подальшого його розгляду.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», Законом України від 27.04.2010 р. № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

На думку колегії суддів, у цьому випадку юридично важливою є відмінність за правовим змістом між правом на позов у матеріальному розумінні та правом на позов, визначеним процесуальним законом.

Право на позов у процесуальному розумінні це право на звернення з позовною заявою з метою захисту порушеного права як такого.

У матеріальному розумінні право на позов це право вимагати від суду ухвалення рішення про захист порушеного суб'єктивного права, а також право отримати такий захист.

Отже, за своєю структурою право на позов як право на судовий захист складається з права на пред'явлення позову і права на його задоволення.

Так, в силу підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР у редакції, чинній за станом на 31.03.2005 р., підставою для отримання відшкодування були відомості лише податкової декларації за звітний період. Платник податку мав право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Водночас, в чинній редакції Закону № 168/97-ВР наведені вище правила відсутні.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

При цьому спеціальним Законом № 168/97-ВР права звернення до суду з позовом про стягнення коштів бюджету не передбачається.

Наведене кореспондується і зі змістом частини 3 статті 105 КАС України, відповідно до якої адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача-суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За таких обставин задоволення позову про стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану є неможливим, і постанова суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, додаткова підстава для відмови у позові міститься в абзаці 1 статті 25 Закону № 2154-VI, згідно з яким відшкодування податку на додану вартість платникам, у яких суми податку задекларовані до відшкодування до 1 травня 2010 року, підтверджені перевірками та не відшкодовані на дату набуття чинності цим Законом, здійснюється шляхом оформлення облігаціями внутрішньої державної позики з відповідним коригуванням граничного обсягу державного боргу з терміном обігу п'ять років.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що навіть за умови правомірності претензій позивача їх задоволення в обраний позивачем спосіб (стягнення коштів з бюджету) теперішнього часу є неможливим.

Що стосується вимоги про визнання бездіяльності відповідача неправомірною, за якою суд ухвалив рішення, то колегія суддів при цьому виходила з наступного.

Відповідно до підпункту «а»підпункту 7.7.2 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження фактів сплати позивачем податку на додану вартість у попередніх податкових періодах (квитанцій, платіжних доручень тощо), з яких можливо було б визначити суму такого податку та відповідну частину відємного значення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і в цій частині, оскільки суд ухвалив рішення без достатнього доказового обґрунтування.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, пунктом 3 статті 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2010 року скасувати.

Відкритому акціонерному товариству «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод імені 1-го Травня»у позові до Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, треті особи Державна податкова адміністрація України, Державна податкова адміністрація у Дніпропетровській області, Верхньодніпровська обєднана державна податкова інспекція у Дніпропетровській області, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: М.В. Мірошниченко