Справа № 10206/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2010 р. справа № 2а-10/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради

на постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради про оскарження бездіяльності органу соціального забезпечення та стягнення невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради, в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 7138,69грн., зобовязати відповідача здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не нижчим від прожиткового мінімуму, що діє у відповідному періоді, починаючи з листопада 2008 року, судові витрати покласти на відповідача, визнати незаконним рішення відповідача від 31.10.2007 №1815 про відмову у виплаті соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбаченого ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», зобовязати відповідача виплатити їй соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачене ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішеннями Конституційного суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, їх не змінювала.

Відповідач проти позову заперечував, наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог, зокрема, з підстав пропуску позивачем строку для звернення до адміністративного суду (а.с.29-36).

Постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради перерахувати ОСОБА_1 допомогу по догляду за двома дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірах, які дорівнюють прожиткового мінімуму, встановленого законом для застрахованої працездатної особи з 02 грудня 2007 року по 01 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року по 01 січня 2009 року. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено..

Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог, В обґрунтування, апелянт посилався на те, що здійснював виплати вказаної допомоги у відповідності до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та у межах передбаченого цим законом обсягу видатків. Стосовно виплат за 2008 рік пожень діючого законодавства не порушував.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачка до суду не направляла, постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду скасуванню з прийняттям нової постанови, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за двома дітьми до досягнення ними трирічного віку (а.с.10).

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.. 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника).

Тобто, суд першої інстанції вирішив справу на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням», при цьому зазначивши, що позивачка є працюючою особою, застрахованою в системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є працюючою особою, а тому відповідачем було призначено ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на одну дитину, як особі, застрахованій в системі загальнообовязкового державного соціального страхування (а.с.10) та здійснювались виплати вказаної допомоги згідно до Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»(а.с.10).

Виплата допомоги застрахованим особам передбачалась Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»в редакції до 01.01.2008 року.

Як слідує із Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2007 р. № 32 "Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" Управління праці та соціального захисту населення з 01 січня 2007 року повинні призначати, а з 2 кварталу 2007 р. зобов'язані виплачувати допомогу застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям.

Тобто, відповідно до вказаної Постанови у 2007 році допомога по догляду за дитиною застрахованим особам призначалась і виплачувалась органами праці і соціального захисту населення за місцем проживання застрахованої особи.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням», допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надавалась застрахованій особі у розмірі, не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»зупинялась дія статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими похованням»та правовідносини регулювались абзацом 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначалась як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 положення пункту 7 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними.

Відповідно до пунктів 3, 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України, положення пункту 7 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення і це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів в звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України також встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007р. у позивачки виникло право на отримання допомоги за 2007 рік у розмірі, який визначено ст..43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму.

Статтею 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»визначено прожитковий мінімум на одну особу в залежності від соціальних і демографічних груп населення.

Так, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений з 01 квітня 2007 року у розмірі 463,00 грн., з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що з 09 липня 2007 року відновлена дія статті ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" , дії відповідача щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, який визначено Законом, є неправомірними.

Разом з тим, відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

З клопотанням про поновлення строку позивач до суду першої інстанції не звертався, що позбавило суд процесуально можливості вирішити це питання, а відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі і з підстав пропущення строку, який визначено ст..99 КАС України.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду (02.12.2008р.), суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову про зобовязання відповідача перерахувати та виплатити грошову допомогу за період з 09 липня 2007 року по 02 грудня 2007 року у звязку з пропуском процесуального строку.

Відносно висновку суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачки нібито недоотриманої допомоги по догляду за двома дітьми до досягнення ними трирічного віку за 2008 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 13 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, яка діяла у 2008 році на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом особі, яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що з січня 2008 року допомога по догляду за дітьми до досягнення трирічного віку призначається та виплачується усім особам - як не застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, так і застрахованим особам, відповідно до спеціального Закону - Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, оскільки зміни, внесені у вищевказану статтю відповідно до Закону № 107-VI від 28.12.2007 року, неконституційними не визнавались та діяли у часі станом на 2008 рік і в подальшому.

Таким чином, розмір виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку протягом усього 2008 року як застрахованим так і не застрахованим особам регулюється статтею 15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьмиі вказані положення неконституційними не визнавались.

Само по собі визнання неконституційним з 22 травня 2008 року виключення дії статті 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" не спростовує того факту, що з січня 2008 року допомога по догляду за дітьми до досягнення трирічного віку призначається та виплачується усім особам - як не застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, так і застрахованим особам, відповідно до спеціального Закону - Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, адже і підприємства і відповідні Фонди не призначають та не мають фінансування на виплату вказаних допомог.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України», частина 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»викладена в новій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Вказані положення Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік і про внесення змін до деяких законодавчих актів України»не визнавалися неконституційними, а відтак правомірно застосовувалися відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач, при нарахуванні та виплаті допомоги у 2008 році, діяв на підставі та у спосіб, що визначені законами України, а відтак правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 за 2008 рік не існує.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції в частині задоволених вимог за 2008 рік, як прийняту з порушенням норм матеріального права - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову у їх задоволенні .

Керуючись п.3 ч.1 ст.198,п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2009 року в частині задоволених позовних вимог з 22 травня 2008 року по 01 січня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В решті постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня виготовлення її у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 30 липня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_4