Справа № 20044/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2010 р. справа № 2а-11882/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Божко Л.А. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції

на ухвалу: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року по справі №2а-11882/09/0470

за позовом: Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції

до: ОСОБА_2

про: зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати відповідача вчинити певні дії, а саме подати декларацію про доходи і майновий стан та задекларувати доходи, які були ним внесені до статутного фонду підприємства в розмірі 200 000 гривень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року адміністративний позов Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції до громадянина ОСОБА_2 залишений без розгляду з посиланням на п.7 ч. 1 ст 155 КАСУ, оскільки провадження в справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст.. 106 КАС України і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, вказуючи на те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали від 16 березня 2010 року були порушені норми матеріального права.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що Законом України «Про державну податкову службу в Україні»визначене завдання податкових органів по здійсненню контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обовязкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством. Оскільки ОСОБА_2 не виконав свого обовязку щодо своєчасності та повноти сплати податку з доходів фізичних осіб, позивач звернувся до суду про зобовязання відповідача подати декларацію про доходи та майновий стан. Позивач наголошує на тому, що, відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного суду України, вказана справа належить до адміністративної юрисдикції, оскільки Західно-Донбаська обєднана державна податкова інспекція здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Зазначає також, що на виконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви позивач надав у встановлений судом строк письмові пояснення стосовно повноважень податкового органу на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, отже підстав для залишення позову без розгляду не має.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач, повідомлений належним чином до судового засідання не зявився, що, відповідно до ч. 1 ст. 196 КАСУ, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість апеляційної скарги, дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду в цієї справі від 04.03.2010 року, судом встановлено, що позовна заява не відповідає ст.ст. 17, 104 КАС України, оскільки в неї не зазначено норми права, що передбачають можливість звернення до суду субєкта владних повноважень. Надано строк до 15.03.2010 року для усунення недоліків позовної заяви, а саме приведення позовних вимог у відповідність до п. 4 ст. 17 КАС України шляхом подання нової позовної заяви.

На виконання цієї ухвали позивачем 12.03.2010 року було подано пояснення до адміністративного позову, в якому позивач обґрунтував свою правову позицію.

Проте суд першої інстанції не сприйняв це як належне виконання вимог, викладених в ухвалі про встановлення строку для усунення недоліків позовної заяви, посилаючись на те, що вимоги ухвали є обовязковими, оскільки вона позивачем не оскаржувалася та набрала законної сили. Крім того, суд зазначив, що жодним законом України не встановлено право органів державної податкової служби на предявлення адміністративних позовів до громадян України, іноземців, осіб без громадянства, юридичних осіб, які не субєктами владних повноважень, про зобовязання вчинити певні дії, зокрема задекларувати доходи, які були ним внесені до статутного фонду приватного підприємства.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Посилаючись на ч. 1 ст. 107 КАС України, суд в ухвалі про встановлення строку для усунення недоліків позовної заяви зазначає, що суддя мав зясувати, чи відповідає позовна заява вимогам, передбаченим ст.. 106 КАС України, чи належить розглядати дану позовну заяву в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна вона даному адміністративному суду та висловлює по суті свої сумніви щодо можливості розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Стаття 106 КАС України не вимагає від позивача обовязкового посилання на норму права, яка наділяє його повноваженнями щодо звернення до адміністративного суду та це не є перешкодою для відкриття провадження в справі та розгляду справи по суті.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що позивач, виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, що закріплений ст.. 11 Кодексу адміністративного судочинства, обґрунтував свою правову позицію в поясненнях до адміністративного позову, якій надіслав до суду на виконання вимог ухвали суду про встановлення строку для усунення недоліків позовної заяви від 04.03.2010 року. Але, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не погодився з викладеною позицією, та зазначив, що органи державної податкової служби не наділені законами України правом предявлення адміністративних позовів в таких випадках.

Отже, такі висновки суду є суперечливими, оскільки по суті вони обґрунтовують зовсім інші наслідки, передбачені п. 1 ч. 1 ст. ст. 157 КАС України закриття провадження в справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а не залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС справа адміністративної юрисдикціє це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено ст. 17 КАС України. Зокрема, згідно з пунктом 4 частини 1 цієї статті компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Вказані положення процесуального закону кореспондуються із пунктом 5 частини 4 статі 50 КАС України, яким визначено, що відповідачами в адміністративній справі можуть бути, зокрема, громадяни України, які не є субєктами владних повноважень, лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Проте, жодним законом не передбачено право органів державної податкової служби на предявлення адміністративних позовів до громадян України про зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що чинним законодавством податкові органи не наділені повноваженнями щодо звернення до адміністративного суду з позовами такого змісту. Отже, не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта щодо наявності у податкового органу дискреційних повноважень щодо виконання приписів Закону України «Про державну податкову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і справа закривається з підстав, встановлених ст.. 157 цього кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.. 157, 199, ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративне судочинство, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року по справі №2а-11882/09/0470 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року по справі №2а-11882/09/0470 скасувати і закрити провадження в справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

судді Л. А. Божко

ОСОБА_3