Справа № 810/1395/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2015 року 810/1395/15

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Гузік М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправними рішення та дій Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області, що виявились у невиконанні рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі "Хайнацький та інші проти України" (заява № 12895/08 та 249 інших заяв), а також про зобов'язання відповідача продовжувати виконувати з 1 жовтня 2011 року:

рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі "Хайнацький та інші проти України" (заява № 12895/08 та 249 інших заяв);

постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 № 2а-9967/2009, якою суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та щомісячно виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2009;

постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011 № 2а-7098/2011, якою суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести позивачу перерахунок та виплату недоотриманих коштів в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.03.2010, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області виконувало вказані судові рішення, але з жовтня 2011 року перестало здійснювати соціальні та пенсійні виплати, що були присуджені позивачу згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини та національних судів. Позивач, вважає такі дії відповідача неправомірними, тому звернувся до суду позовом про зобов'язання відповідача виконувати рішення судів. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. Так, у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі "Хайнацький та інші проти України" (заява № 12895/08 та 249 інших заяв) боржником є Держава Україна, виконавчий лист до відповідача не надсилався, й відповідно підстави для його виконання у відповідача відсутні. Щодо виконання рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідач зазначив, що ці рішення були ним виконані у повному обсязі: управлінням ПФУ було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу у присуджених судами розмірах. Однак, з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу виплачувалась пенсія та інші присуджені національними судами соціальні виплати, тому з 1 листопада 2011 року (із запізненням) Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області стало здійснювати виплату пенсії та інших соціальних виплат у розмірах, визначених діючим законодавством. У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Судом під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з тотожними адміністративними позовами до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області, у яких яких, зокрема, просив зобов'язати відповідача виконати постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 18.04.2011 по справі № 2а-7098/2011 та від 01.10.2011 по справі № 2а-9967/2009, якими зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату доплат до пенсійного забезпечення, а також рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 № 12895/08.

Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.05.2015, постановленими в адміністративній справі № 357/4450/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківського районі Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, суд відмовив у відкритті провадження в адміністративний справі з мотивів наявності у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав постанови суду, що набрала законної сили.

Крім того, ухвалою від 19.03.2015 (справа № 357/3715/15-а) Білоцерківський міськрайонний суд Київської області відмовив у відкритті провадження в адміністративний справі з мотивів наявності у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав постанови суду, що набрала законної сили. ОСОБА_1 оскаржив вказану ухвалу до Київського апеляційного адміністративного суду, однак, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 відмовився від позову, тому ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 провадження у справі № 357/3715/15-а було закрито.

Таким чином, суд констатує, що позивач неодноразово звертався до судів з позовом до цього ж відповідача з такими самими позовними вимогами, але жодного разу справа по суті не розглядалась. У спорі є такі, що набрали законної сили ухвали судів про відмову у відкритті провадження та про закриття провадження у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

З метою забезпечення позивачу права на судовий захист та досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах як складових принципу верховенства права, суд вважає за необхідне розглянути дану справу по суті.

Заслухавши представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вже зазначалоь, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про оскарження дій та рішень відповідача, що виявились у невиконані трьох судових рішень:

рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі "Хайнацький та інші проти України" (заява № 12895/08 та 249 інших заяв);

постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 № 2а-9967/2009, якою суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та щомісячно виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2009;

постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011 № 2а-7098/2011, якою суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести позивачу перерахунок та виплату недоотриманих коштів в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.03.2010, з урахуванням раніше виплачених сум.

З'ясовуючи обставини, що пов'язані з виконанням кожного з перелічених судових рішень, суд встановив наступне.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі «Хайнацький та інші проти України» (заява № 12895/08 та 249 інших заяв) суд серед іншого визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу ОСОБА_1 стосовно невиконання Україною постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 та від 18.04.2011) за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг;

констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив, що:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

На підставі вказаного рішення Європейського суду з прав людини державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України постановою від 05.03.2014 відкрив виконавче провадження ВП № 42354863 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини на користь ОСОБА_1

З постанови від 05.03.2014 ВП № 42354863 убачається, що боржником визначено Державу, стягувачем є ОСОБА_1., предмет стягнення відповідає резолютивній частині рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014.

2 квітня 2015 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42354863 з підстав повного фактичного виконання рішення. Як убачається з постанови, державний виконавець встановив, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом, грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3034 від 12.09.2014 у розмірі 33554,89 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 7581 від 16.10.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 506,01 грн. Відповідно до інформації наданої управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області рішення національного суду виконано відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав».

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів для цілей тлумачення договору поряд з контекстом термінів договору враховується зокрема, наступна практика застосування договору.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Конвенції на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї поширюється юрисдикція Європейського суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини «неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» ( рішення від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (:Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series А № 26; рішення від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (.Pichkur v. Ukraine), заява № 10441/06, п. 53).

У рішенні у справі «Великода проти України» викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства.

Під час судового розгляду даної справи позивач підтвердив, що одержав суму компенсації, присуджену Європейським судом з прав людини.

З приводу виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 в адміністративній справі № 2а-9967/2009 суд встановив наступне.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 в адміністративній справі № 2а-9967/2009 суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок та щомісячно виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2009.

На виконання вказаної постанови Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист від 13.09.2011 № 2а-9967/2009.

3 жовтня 2011 року державний виконавець Районного відділу ДВС Білоцерківського МУЮ постановою від 03.10.2011 відкрив виконавче провадження ВП № 29027650 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

20 грудня 2011 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав повного фактичного виконання судового рішення. Як убачається з постанови державного виконавця від 20.12.2011 ВП № 29027650, рішення суду виконано повністю, УПФУ у Білоцерківському районі зобов'язане здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до чинного законодавства, даний факт підтверджується розпорядженням УПФУ у Білоцерківському районі за № 140870 від 13.10.2011.

З приводу виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011 № 2а-7098/2011 суд встановив наступне.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011 № 2а-7098/2011 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області суд зобов'язав Управління пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області провести позивачу перерахунок та виплату недоотриманих коштів в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.03.2010, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаної постанови Білоцерківський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист від 18.04.2011 № 2а-7098/2011.

7 липня 2011 року державний виконавець Районного відділу ДВС Білоцерківського МУЮ постановою від 07.07.2011 відкрив виконавче провадження ВП № 27439033 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

30 вересня 2011 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав повного фактичного виконання рішення суду. Як убачається з постанови державного виконавця від 30.09.2011 ВП № 27439033, рішення суду виконано повністю, УПФУ у Білоцерківському районі зобов'язане здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до чинного законодавства, даний факт підтверджується розпорядженням УПФУ у Білоцерківському районі за № 140870 від 07.08.2011.

Під час судового розгляду позивач визнав, що Управління пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області на виконання постанов Білоцерківського міськрайонного суду здійснило перерахунок і виплатило присуджені суми пенсійних та соціальних виплат, однак, приблизно з жовтня 2011 року (точний момент позивач не зміг назвати суду) пенсійні та соціальні виплати він почав одержувати у меншому розмірі.

У судовому засіданні представник Управління пенсійного фонду України у Білоцерківському районі підтвердив документально той факт, що з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого здійснювались соціальні виплати, які одержував позивач. З 1 листопада 2011 року (із запізненням) Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області стало здійснювати виплату пенсії та інших соціальних виплат у розмірах, визначених діючим законодавством.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

19 червня 2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011 № 3491- VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким, серед іншого, передбачено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ІІ та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

26 грудня 2011 року Конституційний Суд України рішенням № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 №3491-УІ визнав вказані зміни конституційними.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № З-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

На виконання вказаних законодавчих вимог Кабінет Міністрів України виніс постанову від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011.

1 січня 2012 року набрав чинності Закон України від 22.12.2011 № 4282-VІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік», пунктом 3 Розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено, що 2012 році норми і положення статті 39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 28.12.2011 № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Таким чином, суд констатує, що починаючи з 23.07.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовими рішеннями.

Під час розгляду даної справи суд встановив, що рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі "Хайнацький та інші проти України" (заява № 12895/08 та 249 інших заяв), постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 № 2а-9967/2009 та постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2011 № 2а-7098/2011 виконані відповідачем у повному обсязі.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР Україною ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, а Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як було зазначено вище, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2014 № 12895/08 констатував порушення з боку України пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та за статті 1 Першого протоколу до Конвенції (однією з розглянутих скарг була скарга ОСОБА_1 стосовно невиконання Україною постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2009 та від 18.04.2011).

В іншому рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі 43331/12, в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, Європейський суд з прав людини визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтованою. Так, Європейський суд дійшов висновку що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися з огляду на умови сьогодення ( рішення від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (:Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series А № 26; рішення від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (.Pichkur v. Ukraine), заява № 10441/06, п. 53).

Враховуючи викладене, суд констатує, що Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області при обчисленні пенсії ОСОБА_1 з 1 листопада 2011 року на підставі положень чинного законодавства діяло у межах повноважень і у спосіб, передбачений законом, адже підстави для здійснення таких виплат на підставі судових рішень відпали у зв'язку із зміною правового регулювання.

Таким чином, суд встановив, що права позивача з боку відповідача не є порушеними, тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 08 червня 2015 р.