Справа № 19634/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-53/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Мірошниченка М.В. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області та уточнивши позовні вимоги просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому встановленого законом, зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплатити за період з квітня 2007 року по грудень 2008 року суму невиплаченої допомоги в розмірі 7999,98 грн.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року позовні вимоги було задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі меншому ніж передбачено ч. 1 ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, з урахуванням фактично отриманої допомоги за вказаний період, зобовязано відповідача нарахувати та сплатити позивачу державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з урахуванням фактично отриманої допомоги за зазначений період. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач проводив виплати відповідно до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007з 09.07.2007 року.

Проте відповідач рішення Конституційного суду України не виконував, що й стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України відповідно закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік - з 09.07.2007 року, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення, від 09.07.2007 року.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги за період з 09 липня 2007 року по 18 грудня 2007 року, суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права, а саме вимоги ст.ст. 99, 100 КАС України до даних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що слід було застосувати положення ч.2 ст. 99 КАС України (яка діяла на момент розгляду справи) якою визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України (яка діяла на момент розгляду справи) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, та просив на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, на яке посилається позивач, було належним чином опубліковано в офіційних засобах масової інформації, за захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише в грудні 2008 року тобто більше ніж за рік після того як вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Крім того позивачу допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 2007 році виплачувалась щомісячно, отже про порушення своїх прав позивач повинна була дізнаватись після виплати зазначеної допомоги кожного місяця, в меншому розмірі.

Позивач звернулась до суду з позовом 19 грудня 2008 року, тобто більше ніж за рік після того як вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права, оскільки в даному випадку строк звернення до суду необхідно рахувати з моменту, коли позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції необхідно змінити в частині періоду за який підлягають задоволенню позовні вимоги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2009 року змінити.

Абзаци другий та третій резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 19 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі меншому ніж передбачено ч. 1 ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, з урахуванням фактично отриманої допомоги за вказаний період.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, за період з 19 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з урахуванням фактично отриманої допомоги за зазначений період.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 25 лютого 2011 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: М.О. Католікян