Справа № 826/18948/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проксімус" на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проксімус" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року, позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень. Свої позовні вимоги мотивував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню. Крім того, зазначив, що висновки перевірки не відповідають фактичним обставинам справи.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 квітня 2015 року у задоволені позову відмовленно повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, співробітниками Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м.Києві було проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Проксімус" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Промторгпостач» (), ТОВ «Укроптпром» (), ТОВ «Лікор Інвестмент» (), ТОВ «Біг-Маркет Консалт» (), ТОВ «Арт Фенікс» (), ПП «Ажур - К» (код ЄДРГІОУ 32354843), ТОВ «Росс-Сталь» (код ЄДРГІОУ 32471420), ТОВ «Інкасо Торг» (код ЄДРГІОУ 39089552), ТОВ «Скайсіті Груп» () та ТОВ «Аленгрос» () за період з 01.01.2013 р. по 01.05.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2014 р. за №1269/2213/31355139.

В акті перевірки зазначено наступні порушення: п. 198.6 ст.198, п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755- VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до скла; податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 106 159,00 грн., в тому числі липень 2013 р. в сумі 106 159,00 грн. та занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємної значення попереднього звітного періоду, в розмірі 439 455,00 грн., в тому числі за серпень 2013 на суму - 106 159,00 грн.; за вересень 2013 на суму -330 423,00 грн.; за лютий 2014 і суму - 2 873,00 грн.; п. 138.2. ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за перевіряємий період всього на суму 515 606,95 грн., а саме, за 2013 рік у сумі 515 606,95 грн.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 15.08.2014р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 549 018,75 грн., у тому числі, за основним платежем 439 455 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 109 863,75 грн.; № від 15.08.2014 р., яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2 549,40 та № від 15.08.2014 р., яким збільшено податок на прибуток у сумі 644 508, 68 грн., у тому числі, за основним платежем 515 606,95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 128 901,73 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ «Укроптопром», в особі директора Клименко А. Є., оформлено на адресу ТОВ «ПРОКСІМУС» наступні акти здачі-прийняття робіт та виписано податкові накладні на загальну суму 1 979 208,00 грн. (в т. ч. ПДВ 329 868,00 грн.)., на підставі договорів про надання послуг із збирання обладнання №У0-04/07-1 від 04.07.2013 р., №УО-04/07-2 від 04.07.2013 р., №У0-04/07-3 від 04.07.2013 р., №УО-04/07-4 від 04.07.2013 р., №УО-04/07-5 від 04.07.2013 р., №У0-05/07-1 від 05.07.2013 р., №У0-06/07-1 від 06.07.2013 р., №УО-05/07-5 від 05.07.2013 р., №УО-05/07-4 від 05.07.2013 р., №УО- 05/07-3 від 05.07.2013 р. та договорів про надання послуг №УО-05/07-2 від 05.07.2013 р., №УО-06/07-2 від 06.07.2013 р., №У0-01/08 від 01.08.2013 р. Сума податку на додану вартість за податковою накладною № 314 від 31.07.2013 р. включена до податкового кредиту відповідного періоду, який відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за липень 2013 року; сума податку на додану вартість за податковими накладними №1041 від 16.08.2013 р., №1040 від 16.08.2013 р., №1039 від 16.08.2013 р., №1038 від 16.08.2013 р., №1037 від 16.08.2013 р., №1036 від 16.08.2013 р., №1035 від 16.08.2013 р., №1034 від 16.08.2013 р., №1033 від 16.08.2013 р., №1032 від 16.08.2013 р. включені до податкового кредиту за вересень 2014 р., який відповідає даним додатку 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за вересень 2013 року; сума податку на додану вартість за податковою накладною №442 від 31.08.2013 р. включена до податкового кредиту відповідного періоду, який відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларацій з ПДВ за серпень 2013 року.

Також, під час перевірки було встановлено, що ПП «Ажур -К» () в особі директора Соловьйова Івана Анатолійовича оформлено на адресу ТОВ «ПРОКСІМУС» наступні видаткову накладну, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та виписано податкові накладні на загальну суму 1 277 238,00 грн. (в т. ч. ПДВ 212 873,00 грн.)., на підставі договору поставки: №Аж/Пр- 9-3 від 05.09.2013 р. та договору про надання послуг № Аж/Пр -9 -5 від 05.09.2013 р. Суми податку на додану вартість за податковими накладними включено до податкового кредиту відповідних періодів, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за вересень 2013 року.

Крім того, позивачем було придбано у ТОВ «Аленгрос» товар, а саме: 3Д Принтер Flashforge Creator, в кількості 1 шт. та пластик для 3Д принтера, в кількості 4 шт. на загальну вартість з ПДВ 17238,00 грн. На підтвердження придбаного товару позивачем надано суду рахунок-фактура №5/0502 від 05.02.2014 р., видаткову накладну №5/0502 від 16.05.2014 р. та податкову накладну від 05.02.2014 р. №105.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду: довіреності на отримання товару, а в рахунку-фактурі та видатковій накладній міститься підпис, проте, відсутні дані відносно особи, яка виписала даний товар, та на підставі якої довіреності було отримано вищезазначений товар, відсутні докази транспортування даного товару.

Також, необхідно звернути увага на те, що придбаний товар повинен був обліковуватися у позивача на складі та на балансі, що, в свою чергу, підтверджувало б реальність укладання угоди та докази збирання певного обладнання контрагентами.

Для з'ясування всіх обставин справи судом було витребувано у позивача всю наявну первинну документацію.

Позивачем не надано суду первинну документацію по взаємовідносинам з ТОВ «Укроптопром», ПП «Ажур -К», зазначивши, що вся первинна документація була вилучена на підставі Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22.10.2014 р.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції витребовувалося у позивачів протокол виїмки та огляду, проте, позивачем надано суду Додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.11.2014 р., в якому містяться скорочені назви: договір, додаток, акт, податкові накладні, з коротких назв та зазначенням номерів даних документів не можливо встановити, чи дійсно вилучалася первинна документація по вищезазначеним контрагентам.

Позивач не був позбавлений права звернутися до контрагентів та до правоохоронних органів з проханням надати копії первинної документації, яка б підтверджувала реальність укладання договорів та отримання товару (послуг) з даними контрагентами (ТОВ «Укроптопром», ПП «Ажур -К»).

В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що позивачем отримувалися послуги від контрагентів та докази їх в подальшому реалізації в господарській діяльності.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між Позивачем та його контрагентами, обставини використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача та встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що взагалі були здійснені будь-які послуги (роботи), отримання товару, в подальшому реалізація отриманих послуг.

З огляду на предмет та обсяг робіт, які, як стверджував позивач, було виконано (придбано) його контрагентом, та послуги, які були ним отримані, можливо дійти висновків, що контрагенти позивача були позбавлені можливості виконати роботи (поставити товар), які є предметами договорів, а позивач, в свою чергу, не міг не знати цього.

Пункт 6 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України №165 від 30.05.97 р. передбачає, податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5 вищевказаного Порядку податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, надані позивачем документи, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з вищезазначеними контрагентом.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані поставлення на склад позивача товару і ким і коли даний товар поставлявся і в якому обсязі, а з наданих позивачем видаткової накладної та рахунку-фактури не є можливим встановити коли і ким поставлявся товар і яким чином він обліковувався.

З рахунків-фактури, видаткових накладних не можливо встановити місце відвантаження товару та місце доставки вищезазначеного товару (принтер та пластик для 3Д принтера) на склад позивача, чи на юридичну адресу позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту та валових витрат з огляду на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У відповідності до п.п. 14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

У відповідності до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 №21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Не доцільно узяти до уваги додаток до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.11.2014 р., оскільки з даного додатку не можливо встановити місце час та ким в присутності кого були вилучені оригінали чи копії документів.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі №21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням всіх обставин.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2014 року по справі №К/800/45861/13; Ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 13.03.2014р. по справі №К/9991/17487/141 від 23 квітня 2014 року по справі №К/800/16727/13, від 24 квітня 2014 р.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проксімус" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 09 червня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 04 червня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.