Справа № 643/17220/14-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 р.Справа № 643/17220/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на постанову Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2015р. по справі № 643/17220/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Харківської міської ради , Харківської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - відповідач 1), Харківської міської ради (далі - відповідач 2), в якому просила: скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.11.2013 року № 706 «Про поновлення, належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» в частині знесення самовільно розташованого об'єкту - нежитлової будівлі (торгівельний павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному в пункті 21 переліку.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року вказаний позов задоволено.

Відповідач 2, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач подав до Харківського апеляційного адміністративного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає вимоги відповідача 2 безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що прийнята відповідно до норм діючого законодавства.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідачів в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Харківської міської ради Харківської області 33 сесії 5 скликання від 29.04.2009 року №114/09 (з змінами та доповненнями, внесеними 16.11.2011 року №504/11), з метою впорядкування відносин у сфері благоустрою м. Харкова, внесено зміни до Правил благоустрою території міста Харкова, Розділ 5 доповнений параграфом 5.10 «Порядок звільнення території міста Харкова від безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів, малих архітектурних форм, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів, механізмів».

Відповідно до положень п. 5.10.3 вищевказаних Правил, звільнення території міста Харкова від зазначених у п. 5.10.2 цього параграфу об'єктів відбувається у випадку самовільного розміщення цих об'єктів без передбаченого чинним законодавством дозволу та або без оформлення у встановленому законом порядку права власності чи права користування на земельну ділянку, на якій розміщено цей об'єкт.

На підставі вказаних Правил, виконавчим комітетом приймаються рішення про звільнення території міста Харкова від об'єктів, передбачених у Розділі 5, Параграфу 5.10.

06 листопада 2013 року виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення від № 706 «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан».

В додатку до рішення визначено перелік самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення у придатний для використання територіальною громадою міста стан, де пунктами 5-15, 17-24, 26 визначено звільнення території міста Харкова від нежитлових споруд (торгівельних павільйонів), що розташовані по АДРЕСА_1, зокрема в п.21 нежитлову будівлю (торгівельний павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1»).

Листом відповідача №4731/9-14 від 05.05.2014 р. зазначено, що визначена в п.21 Додатку до рішення нежитлова будівля (торгівельний павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1») є саме той павільйон, який належить позивачу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття, є звільнення території від самовільно розміщених об'єктів, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності і т.д.

Позивач, не погодившись із правомірністю прийняття спірного рішення у вказаній частині, звернулась до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням порушено права та законні інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

У відповідності до положень ст.5 вищевказаного Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно.

Державна реєстрація права власності на об'єкти незавершеного будівництва проводиться у порядку, визначеному Положенням, з урахуванням особливостей, встановлених у розділі «Державна реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва» Положення.

Відповідно до абз. 7 п. 4 Порядку, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Колегія суддів зазначає, що нежитлове приміщення №7, площею 20,8 кв.м, не є малою архітектурною формою, а є окремою торговою залою - часткою споруди «А-1» по АДРЕСА_1, яка є часткою великого торгівельного комплексу «Ніка», створеного як нерухоме майно, а розташовані в ньому торгівельні приміщення є нежитловими приміщеннями, які були проінвентаризовані БТІ, та на які було зареєстроване право власності, які відокремлені в натурі, призначені для використання в цілях, не пов'язаних з мешканням в них та/або обслуговуванням інших приміщень будівлі, які є самостійним нерухомим майном і об'єктом цивільних прав.

Як свідчать письмові докази, рішенням Виконкому Харківської міської ради від 10.09.1997 р. №757 ТОВ Торгівельний дім «Прогрес» на умовах оренди в тимчасове користування надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування торгівельного майданчику.

ТОВ «Прогрес» спільно із залученням фізичних осіб, відповідно розробленого та затвердженого проекту, який був також погоджений Міським управлінням архітектури 13.03.1998 р., побудовано в липні 1998 р. торгівельний майданчик, який в послідуючому був прийнятий до експлуатації на підставі акту №172 від 15.07.1998 р.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №172 від 21.07.1998 р. затверджено акт №172 від 15.07.1998 р. про прийняття до експлуатації торгівельного майданчика та присвоєно йому поштову адресу: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова №233 від 17.09.2002 р. внесені зміни до п.2 рішення виконкому №172 від 21.07.1998 р. та викладено його в редакції: затвердити акт прийняття до експлуатації торгівельного комплексу з підсобними приміщеннями.

Отже, по АДРЕСА_1 розташований торговий комплекс, який складається з чотирьох нежитлових приміщень «А-1», «Б-1», «В-1» та «Г-1», в яких розташовані нежитлові приміщення-торгівельні зали (торгівельні павільйони). Нежитлове приміщення №7 в літ. «А-1» загальною площею 20,8 кв.м є часткою цього торгівельного майданчику (комплексу).

На зазначений торгівельний павільйон Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт, в якому в розділі "Нежитлові приміщення", загальною площею 20,8 кв.м, та надане в розділі «Технічний опис конструктивних елементів та інженерного обладнання» зазначено, що він виконаний на бетонному монолітному фундаменті та побудований із цегли. Крім цього, відповідно експлікації до технічного паспорту, зазначений павільйон є внутрішньою площею споруди «А-1» - торгівельною залою.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 березня 2013 р., засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хотенець Ю.А., реєстровий №118, право власності на цей торгівельний павільйон перейшло до позивачки, про що остання отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №1192451 від 13.03.2013 р. та отримано реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 1.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право власності позивачки на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, визнано державою та зареєстровано у встановленому законом порядку державним реєстратором шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже висновки відповідача про те, що позивачем самовільно зайнято земельну ділянку без документів, що посвідчують право власності чи право користування, є необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно зі ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Порядок знесення самочинно збудованих об'єктів також врегульовано приписами ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За приписами зазначеної статті у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що відповідачами по справі до суду не було надано доказів наявності судового рішення про знесення самочинно збудованого об'єкту або доказів звернення до суду з таким позовом.

Також, відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Отже, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення відносно позивача, а саме рішення відповідача, як органу місцевого самоврядування не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Колегія суддів зазначає, що позивач має переважне право на отримання у користування спірної земельної ділянки. Зазначене право може бути реалізовано позивачем шляхом отримання в оренду або в користування спірної земельної ділянки під нерухоме майно, що належить позивачеві на праві приватної власності.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 1.2 оскаржуваного рішення, в разі не звільнення території в добровільному порядку провести звільнення території від самовільно побудованих об'єктів та розміщеного майна згідно з додатком шляхом їх демонтажу та переміщення на територію КП «Харківводоканал» за адресою: вул. Коростельська, 46, що фактично стосується прав та законних інтересів позивача.

Колегія суддів оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України вважає, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.11.2013 року № 706 «Про поновлення, належне утримання і приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан» в частині знесення самовільно розташованого об'єкту - нежитлової будівлі (торгівельний павільйон з логотипом «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному в пункті 21 переліку ухвалено без врахування всіх обставин та необґрунтовано.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року по справі №643/17220/14-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2015р. по справі № 643/17220/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 08.06.2015 р.