Справа № 820/1629/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 травня 2015 р. № 820/1629/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліної К.В.

за участю:

представника позивача - Терези Ю.О.,

представника відповідача - Юсупової М.С.

представника третьої особи - Юркової Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод"
до Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", Публічне акціонерне товариство "Харківгаз"
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення - рішення Нововодолазької об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 09.10.2014 рок № та №;

- відшкодувати позивачу судові витрати за рахунок коштів Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.09.2014 року Нововодолазькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області складено акт №720/20-20-22-08/00373178 "Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" по взаємовідносинах з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2012 р., на підставі якого 09.10.2014 року були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення № та №. Позивач стверджує, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті перевірки. Викладені в акті судження інспекції є помилковими, не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами проведених платником податків господарських операцій. ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" виконані всі необхідні вимоги для включення до податкового кредиту сум ПДВ.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач - Нововодолазька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (т.4 а.с.5-7) відповідач вказав, що викладені в акті №720/20-20-22-08/00373178 від 22.09.2014 р. судження ОДПІ про вчинення платником податків податкових правопорушень є правильними та вірними. Вказані порушення встановлені цілком об'єктивно. В ході перевірки була досліджена також вся наявна податкова інформація за перевіряємий період з контрагентом позивача - ТОВ "Українська нафто-газова компанія". На думку ОДПІ, висновків інших податкових органів достатньо для судження про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України. За таких підстав, спірні податкові повідомлення-рішення від 09.10.2014 року № та № є правомірними та обґрунтованими. Посилаючись на викладені вище доводи, відповідач просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", про дату, час і місце судового засіданні, повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України, у судове засідання повноважного представника не направив.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Харківсгаз", у судовому засіданні підтримав доводи позивача, стверджував, що позов є обґрунтованим, а тому просив суд позов задовольнити. (т.7 а.с.106-107).

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судовим розглядом встановлено, що позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод", пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.04.1997 року, код - 00373178. (т. 2 а.с.63-68).

На обліку як платник податків підприємство перебуває у Нововодолазькій об'єднаній державній податковій інспекції ГУ Міндоходів у Харківській області.

На підставі наказу від 08.09.2014 р. №370, виданого Нововодолазькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод", код ЄДРПОУ - 00373178, по взаємовідносинах з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" () за період з 01.10.2014 р. по 31.12.2012 р.

Результати перевірки оформлені актом №720/20-20-22-08/00373178 від 22.09.2014 р. (т.1 а.с.17-50).

За висновками перевірки, позивачем - ТДВ "Новоіванівський цукровий завод", порушено:

1) п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755 - ІV (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 2234160 грн., в тому числі у жовтні 2012 року на суму 193375 грн., у листопаді 2012 року на суму 1557452 грн., у грудні 2012 року на суму 483333 грн.;

2) ст.134, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755 - ІV (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2012 рік на загальну суму 3827063 грн. (т.1 а.с.49).

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, Нововодолазькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 09.01.2014 року:

- № , яким ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 3351240,00 грн., з яких 2234160,00 грн. - основний платіж, 1117080,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції. (т. 1 а.с.63);

- №, яким ТДВ "Новоіванівський цукровий завод" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5740594,50 грн., з яких 3827063,00 грн. - основний платіж, 1913531,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції. (т. 1 а.с.64).

Позивач не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив їх до Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Рішенням від 12.12.2014 року №303/10/20-40-10-04-17 Головного управління Міндоходів у Харківській області податкові повідомлення - рішення № та № від 09.10.2014 року - залишені без змін (т. 1 а.с. 66-70).

06.02.2015 року рішенням №2423/6/99-99-10-01-01-25 Державної фіскальної служби України скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення № та № від 09.10.2014 року - без змін (т. 1 а.с. 72-74).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті №720/20-20-22-08/00373178 від 22.09.2014 р. на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд встановив наступне:

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач у перевіреному періоді мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" ().

Так, на підставі договору від 20.08.2012 р. між позивачем (покупець) і ТОВ "Українська нафто-газова компанія" (постачальник) укладено договір № П/12-156 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого постачальник зобов'язався передати покупцю у власність природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах, передбачених договором. (т.1 а.с.135-138).

28.09.2012р. до вказаного договору було укладено додаткову угоду № 1 поставки природного газу (т.1 а.с. 139).

Суд відмічає, що за формою складення, змістом прав і обов'язків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобов'язань тощо, означений правочин закону не суперечить, вчинений між реально існуючими суб'єктами права зі статусом юридичних осіб, не має відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин зі справляння податків (зборів) не спрямований.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій за правочином платник податків подав до суду складені контрагентом:

- копії актів приймання-передачі природного газу: 30.09.2012 р. у сумі 7904749,75 грн. (у.т.ч. ПДВ 1317458,29 грн.); тристоронній з підписом газорозподільчого підприємства ПАТ "Харківгаз" за вересень 2012 року; 31.10.2012 р. у сумі 10504963,82 грн. (у т.ч. ПДВ 1750827,30 грн.); тристоронній з підписом газорозподільчого підприємства ПАТ "Харківгаз" за жовтень 2012 р.; 30.112012р. у сумі 10490932,88 грн. (у т.ч. ПДВ 1748488,81 грн.); тристоронній з підписом газорозподільчого підприємства ПАТ "Харківгаз" за листопад 2012р.; 31.11.2012 р.; тристоронній з підписом газорозподільчого підприємства ПАТ "Харківгаз" за грудень 2012 року; (т.1 а.с.169-176);

- копії податкових накладних: №1 від 01.10.2012 р. у сумі 160250,25 грн. (у т.ч. ПДВ 26708,37 грн.), №241 від 11.10.2012 р. у сумі 1000000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 166666,67 грн.), №444 від 18.10.2012 р. у сумі 1880000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 313333,33 грн.), №593 від 23.10.2012 р. у сумі 2000000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 333333,33 грн.), №640 від 24.10.2012 р. у сумі 4700000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 783333,33 грн.), №1020 від 31.10.2012 р. у сумі 764713,57 грн. (у т.ч. ПДВ 127452,26 грн.), №837 від 29.11.2012 р. у сумі 2900000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 483333,33 грн.); (т.1 а.с.160-166);

Факт оплати одержаного за договором природного газу підтверджується платіжними дорученнями банку "Райффайзен банк Аваль" м.Полтава на загальну суму 29773 682,82 грн.(т.1 а.с.35-159).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд не вбачає недоліків у їх складанні як-то: дефектів форми, змісту або походження тощо, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак, оглянуті документи здатні призвести до зміни в структурі і стані активів платника податків - сторони правочину, у зв'язку з цим сприймаються судом як належні та допустимі в розумінні ст.70 КАС України докази реальності вчинення господарських операцій.

Фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру набути у спірних правовідносинах безпідставну податкову вигоду, суд в ході розгляду справи не виявив.

Добутими доказами підтверджується факт вибуття з власності суб'єкта права-платника податків коштів в оплату вартості придбаних товарів (робіт, послуг), факт юридичної непов'язаності сторін правочину, факт відсутності у сторін правочину спільних економічних інтересів, що в сукупності підтверджує звичайність умов ведення господарської діяльності.

Суд відзначає, що правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу регулюються Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону, постачання природного газу підлягає ліцензуванню.

Постачальник природного газу, з яким у позивача був укладений договір № П/12-156 купівлі-продажу природного газу від 20.08.2012 р., - ТОВ "Українська нафто-газова компанія" - одержало ліцензію на постачання природного газу, яка була чинна протягом всього часу дії договору.

Згідно з п. 2.2 Ліцензійних умов, провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 р. № 10, ліцензіат не має права провадити господарську діяльність, зокрема, із зберігання газу, транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними трубопроводами, а також транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ розподільними трубопроводами.

Стаття 16 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" передбачає відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу.

Так, за законом газотранспортне підприємство не може провадити діяльність з видобування та постачання природного газу, а газорозподільне підприємство - діяльність з видобування, постачання, зберігання і транспортування природного газу.

З вказаного випливає, що до процесу постачання природного газу обов'язково залучається декілька господарюючих суб'єктів:

- постачальник природного газу;

- газотранспортне підприємство;

- газорозподільне підприємство.

Також, за матеріалами справи судом встановлено, що між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз Україна" (газотранспортне підприємство) та позивачем - ТДВ "Новоіванівський цукровий завод", (замовник) 30.12.2011 року укладено договір №ДІК/2012/0036 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, за умовами якого, одержаний від постачальника природний газ магістральними трубопроводами транспортувався від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (т. 1 а.с. 204-209).

Факт надання послуг з транспортування підтверджується двосторонніми актами-рахунками про надання послуг з транспортування природного газу (т. 1 а.с. 214-215).

З метою одержання послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо до об'єктів, що належать позивачу, Товариством з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" (замовник) 31.08.2012 року укладено Договір № 12РГП-357 з Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (газорозподільне підприємство), за умовами якого, замовник замовляє у газорозподільного підприємства послуги з транспортування газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживача. Відповідно до п.1.1 даного Договору газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 1 а.с.177-183).

У п. 3.4 наявного у матеріалах справи Договору № 12РГП-357 на розподіл природного газу від 31.08.2012 року зазначено, що кількість протранспортованого газу визначається за допомогою вузлів обліку газу газорозподільного підприємства, у разі відсутності вузла обліку газу газорозподільного підприємства приймаються дані комерційного вузла обліку газу Позивача.

У Додатку 2 до Договору (т. 1 а.с.158-185) № 12РГП-357 наведено перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживаючого обладнання: ОЕ-22ДМ, заводський № 1543 (пункт призначення - ТЕЦ Позивача); G-10 - дві штуки, заводські номери 4156044 і 4156055 (пункт призначення - топочна гуртожитку позивача); G-10 - дві штуки, заводські номери 4156050 і 4156056 (пункт призначення - топочна адміністративного корпусу Позивача).

Таким чином, облік природного газу, який надходив до ТЕЦ позивача, здійснювався за допомогою комерційного вузлу обліку газу - комплексу вимірювального на базі обчислювача ОЕ-22ДМ, заводський № 1543.

21.08.2012 року позивачем від ДП "Харківстандартметрологія" одержано свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 0730Р/001, яким підтверджено придатність комплексу вимірювального на базі обчислювача ОЕ-22 ДМ до застосування.(т.2 а.с.148).

На підтвердження виконання вищевказаного Договору позивачем надано звіт про виконання робіт по розподілу природного газу від 30.11.2012 року, актами надання послуг з розподілу природного газу (т. 1 а.с. 188).

Крім того, на виконання умов Договору № 12РГП-357 позивачем щодоби за формою ОГ-04 роздруковувалися та у телефонному режимі погоджувалися з ПАТ "Харківгаз" погодинні покази ОЕ-22ДМ, заводський № 1543.

Природний газ, що обліковувався за допомогою ОЕ-22ДМ, надходив до ТЕЦ позивача, яка забезпечує роботу цукрового виробництва.

Незначна частина газу, одержаного позивачем від ТОВ "Українська нафто-газова компанія", надходила до топочної гуртожитку, право власності позивача на який підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Реєстраційний номер об'єкта нерухомості - 32.

Оплата за вищевказаним договором здійснена у повному обсязі, що підтверджується виписками банку та не заперечується відповідачем (т.1 а.с.193-203).

Придбаний у ТОВ "Українська нафто-газова компанія" природний газ використаний позивачем при здійсненні своєї фінансово-господарської діяльності.

Основний об'єм придбаного газу використовувався безпосередньо для виробництва цукру.

Наявність у позивача виробничих потужностей підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с.69-70).

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд доходить висновку, що вищевказані договори укладались позивачем із ТОВ "Українська нафто-газова компанія", ПАТ "Харківгаз", ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз Україна" для здійснення господарської діяльності з виробництва цукру, що підтверджується: актами прийому-передачі природного газу, податковими накладними, виписками банку, актами надання послуг з розподілу природного газу, звітами про виконання робіт.

Позивач також на підтвердження реальності використання придбаного газу у виробництві надав суду копії договорів переробки цукрових буряків та первинних документів з контрагентами позивача: СТОВ "Агроном" (т.4 а.с.134-150), СВК "Батьківщина"(т.4 а.с.151-167), ПА "Ватал" (т.4 а.с.168-191), ТОВ "Агропромислова компанія Докучаєвські чорноземи" (т.4 а.с.192-214), СТОВ "Жовтневе" (т.4 а.с.215-230), ПСП "Кисівське" (т.4 а.с.231-247), СФГ "Ковальчуківське" (т.5 а.с.7-30), ТОВ "Лан" (т.5 а.с.31-50), ПСП "Маяк" (т.5 а.с.51-70), СФГ "Меркурій" (т.5 а.с.71-83), ТОВ АПО "Мрія" (т.5 а.с.84-112), СТОВ "Нива" (т.5 а.с.113-137), СФГ "Онищенко" (т.5 а.с.138-150), ФОП ОСОБА_4 (т.5 а.с.151-159), ТОВ "Спецагротранс" (т.5 а.с.160-176), СТОВ "Ніка (т.5 а.с.177-244), СТОВ "Агрофірма ім. Довженка" (т.6 а.с.7-50), а також копії договорів та первинної документації щодо реалізації цукру з ТОВ фірма "Астарта Київ"(т.6 а.с.51-240), ТОВ "Цукорагропром" (т.7 а.с.7-65), ТОВ СІУП "Бегленд" (т.7 а.с.66-83), ТОВ "Агро-Трейдекс"(т.7 а.с.84 - 109).

Окрім того суд відзначає, що відповідачем а ні в акті перевірки, а ні під час розгляду справи не ставиться під сумнів факт наявності природного газу, його транспортування за договорами, укладеними між позивачем та його контрагентами. Витрати позивача на виготовлення продукції - цукрового буряку, перевіряючими прийняті. Податкові зобов'язання, що сплачені позивачем у визначений період у зв'язку з реалізацією готової продукції зараховані і порушень саме в згаданих питаннях не встановлено. Разом з тим, відповідач стверджує, що господарські операції по поставці газу фактично не відбувалися.

Відносно викладених в акті перевірки обставин господарської діяльності контрагента позивача -ТОВ "Українська нафтогазова компанія", які викладені в актах Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.08.2014 р. №1137/20-38-23-01-04/37764888 (ь.4 а.с.30-69) та від 27.08.2014р. № 1175/20-38-23-01-04/37764888 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Українська нафтогазова компанія" (податковий номер 37764888) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку за період 01.06.2012 по 16.01.2014 року" (т.4 а.с.8-29), суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов'язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб'єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Слушність наведеного висновку окружного адміністративного суду підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС України.

Вирішуючи спір по суті, суд також зазначає, що правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені в ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 198.1., 198.2 вищеназваної статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Встановлені судом фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентами, а також правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Щодо податкових зобов'язань позивача з податку на прибуток підприємств, суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Стаття 44 Податкового кодексу України встановлює вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом 1 п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Як зазначалося вище, господарська операція з придбання Позивачем природного газу у ТОВ "Українська нафто-газова компанія" підтверджена належним чином оформленими первинними документами. Факт надходження природного газу на об'єкти позивача зафіксовано також первинними документами за участю третіх осіб, а саме - газотранспортного та газорозподільного підприємств. Реальність одержання позивачем природного газу підтверджена не тільки первинними документами, але і листами, одержаними позивачем від НАК "Нафтогаз України" і ПАТ "Полтавагаз".

Стаття 139 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, встановлювала перелік витрат, що не враховувалися при визначенні оподатковуваного прибутку. Перевіркою не було виявлено підстав для невключення витрат на придбання природного газу до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств.

Крім того, як встановлено судом, не заперечується відповідачем, у 2013 р. відповідачем була проведена виїзна планова документальна перевірка підприємства позивача за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складений акт перевірки від 04.09.2013 р. № 88/20-20-22-08/00373178. Зауважень щодо включення до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням позивачем природного газу у ТОВ "Українська нафто-газова компанія", акт перевірки від 04.09.2013 р. № 88/20-20-22-08/00373178 не містив. (т.2 а.с.1-38).

Актом перевірки від 22.09.2014 р., на підставі якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, повторно перевірено період, раніше охоплений вказаною вище плановою перевіркою.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту та завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ внаслідок чого занижено суми зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у перевіреному періоді не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідачем не доведено правомірності мотивів винесення спірних податкових повідомлень - рішень, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод".

За таких підстав, позов слід задовольнити.

Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" до Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 09.10.2014 рок № і № Нововодолазької об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області.

Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Новоіванівський цукровий завод" (місцезнаходження: 63109, Харківська обл., Коломацький р-н, смт. Коломак, вул.Перемоги, б.123, код ЄДРПОУ - 00373178) судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 26 травня 2015 року.

Суддя О.В. Панченко