Справа № 9673/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2010 р. справа № 2а-53/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2009 р. по справі № 2а-53/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Павлоградської Міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2008 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати неправомірними дії відповідача щодо неправильного нарахування державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15.05.2007 року та дії відповідача щодо не донарахування та невиплаті одноразової державної допомоги в 2007 році на народження дитини, стягнути з відповідача недоплачену суму заборгованості по допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 15.05.2007 року по грудень 2007 року в сумі 2705,65 грн., стягнути з відповідача недоплачену одноразову заборгованість при народжені дитини в сумі 1308,4 грн.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування, призначення та виплаті позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», починаючи з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірах які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років з врахуванням підвищення виплат відповідно до прожиткового мінімуму дітей відповідного віку . В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ним трирічного віку.

Відповідачем була призначена позивачці допомога при народжені дитини в розмірі 8500 грн. (одноразово у марті 3400 грн. та протягом 2007, 2008 років 5100 грн. ( по 425 грн. щомісячно).

Відповідно до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України Про Державний бюджет Українивизначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ст. 12 ЗУ Про державну допомогу сім'ям з дітьмивід 21.11.1992 року (з наступними змінами та станом на 1 січня 2007 року) допомога при народжені дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого на день народження дитини.

Відмовляючи в частині стягнення заборгованості по одноразовій допомозі суд першої інстанції, правомірно застосував ст. 56 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік допомога при народженні дитини встановлена в розмірі 8500 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, решта - протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дані положення Закону неконституційними не визнані, тому підстави для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості по одноразовій допомозі відсутні.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рікбуло встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьмиз урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо наявності поважних причин пропуску строку та прийняти рішення про поновлення строку чи застосувати наслідки пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції не вирішив заявлені клопотання позивача та відповідача.

В позовній заяві позивача не міститься зазначення поважності причин пропуску строку, а лише клопотання про поновлення строку звернення до суду. Будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалося. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду та необхідність застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог.

Статтею 62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років вставлений з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду в грудні 2008 року, то його вимоги підлягають задоволенню за грудень 2007 року з наступного розрахунку: за грудень: 470 110,88 = 359,12 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог за 2007 рік.

У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов`язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи які пов`язані з призначенням, перерахунком, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат,соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним сціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг , допомоги, захисту, пільг, речогвого майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ данної категорії , провадження по яких відкрито. Тому судом касаційної інстанції є Верховний суд України, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2009 року скасувати в частині задоволених вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльні управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради щодо не здійснення перерахунку та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» за період з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року.

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року, включно в розмірі 359,12 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: В.Ю. Поплавський

ОСОБА_3