Справа № 800/176/15
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 травня 2015 року м. Київ справа № 800/176/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Горбатюк С.А., вирішуючи питання про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, третя особа - Комітет з питань фінансової політики і банківської діяльності Верховної Ради України про визнання протиправними дій Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, визнання нечинним рішення Верховної Ради України та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

25 травня 2015 року ОСОБА_1 у Вищому адміністративному суді України пред'явив позов до Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б., третя особа - Комітет з питань фінансової політики і банківської діяльності Верховної Ради України про визнання протиправними дій Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б., визнання нечинним рішення Верховної Ради України та зобов'язання вчинити певні дії.

Просить:

- визнати законопроект від 23 грудня 2014 року № 1558-1 "Проект закону про реструктуризацію зобов'язань за кредитами в іноземній валюті" таким, що прийнятий в цілому як Акт Верховної Ради України;

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України

Гройсмана В.Б., а саме, внесення на повторне голосування Верховної Ради України питання щодо відправлення законопроекту від 23 грудня 2014 року № 1558-1 на третє читання;

- визнати незаконним і скасувати рішення Верховної Ради України про направлення на третє читання законопроекту від 23 грудня 2014 року № 1558-1;

- зобов'язати Голову Верховної Ради України Гройсмана В.Б. підписати законопроект від 23 грудня 2014 року № 1558-1 і невідкладно направити його Президенту України.

З огляду на зміст позовних вимог у відкритті провадження у цій справі слід відмовити у зв'язку з тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року

№ 19-рп/2011 зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Згідно з пунктом 4.1 частини четвертої цього Рішення відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів державної влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини та громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Адміністративна юрисдикція і підсудність адміністративних справ врегульована розділом ІІ (організація адміністративного судочинства) главою 1 КАС України.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єктами владних повноважень шляхом виборів і референдуму.

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Виходячи з положень зазначеної статті, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Перелік справ, підсудних Вищому адміністративному суду України, як суду першої інстанції, наведено у частині четвертій статті 18 КАС України.

Зокрема, Вищому адміністративному суду України підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Вказані вимоги кореспондуються з вимогами статті 171-1 КАС України, якою визначено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Зокрема, у пункті 1 частини першої 171-1 КАС України зазначено, що правила вказаної статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України.

З урахуванням вказаних положень частини першої 171-1 КАС України та частини другої статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів, у тому числі й Вищого адміністративного суду України, поширюється лише на публічно-правові відносини суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, а щодо оскарження актів Верховної Ради України юрисдикція поширюється лише на справи щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, а не законів прийнятих на пленарних засіданнях.

Під державним управлінням в адміністративному праві розуміється нормотворча і розпорядча діяльність органів виконавчої влади з метою владно організаційного впливу на відповідні суспільні відносини і процеси в економічній, соціально-культурній та адміністративно-політичній сферах.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року

№ 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (справа щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при голосуванні на пленарних засіданнях Верховна Рада України не виконує владних управлінських функцій.

Отже, Верховна Рада України не відноситься до органів виконавчої влади, а її законотворча діяльність не є такою, що здійснюється на виконання управлінських функцій.

Законодавчий процес визначений Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VІ "Про Регламент Верховної Ради України". Законотворча діяльність поділяється на кілька послідовних стадій:

1) підготування законопроекту (законодавчої пропозиції) та внесення його до Верховної Ради України - законодавча ініціатива;

2) попередній розгляд законопроекту в комітетах Верховної Ради України;

3) обговорення законопроекту на пленарних засіданнях Верховної Ради України з його наступним прийняттям або відхиленням (повністю чи частково);

4) підписання (санкціонування) та оприлюднення закону.

У статті 75 Конституції України закріплено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Рішення Верховної Ради України приймаються виключно на її пленарних засіданнях шляхом голосування (частини друга статті 84 Конституції України).

Верховна Рада України, яка складається з 450 народних депутатів, у тому числі Голова Верховної Ради України та Президент України є суб'єктами законодавчої процедури, оскільки в конституційних межах беруть участь у правовідносинах, пов'язаних із розглядом, ухваленням та набранням чинності законів України.

Таким чином, вимоги, зазначені у позовній заяві, стосуються виключно законодавчої діяльності, а тому, суд не може втручатись у даний процес, визнавати нечинними закони чи зобов'язувати Раду вчиняти з цього приводу певні дії.

Згідно із статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року № 7-рп/2002 імперативно визначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

Відповідно до статті 152 Конституції України, статті 15 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР виключно до юрисдикції Конституційного Суду України відносяться справи щодо конституційності законів та інших правових актів.

При цьому, як зазначено у статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, питання відповідності законодавчого акта Конституції України, дотримання процедури розгляду, ухвалення та набрання ним чинності, встановлені Основним Законом та віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

З урахуванням наведеного та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 109 КАС України у відкритті провадження слід відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На виконання частини шостої статті 109 КАС України суддя роз'ясняє позивачам, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Керуючись статтями 2, 3, 17, 18, 109, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, третя особа - Комітет з питань фінансової політики і банківської діяльності Верховної Ради України про визнання протиправними дій Голови Верховної Ради України Гройсмана Володимира Борисовича, визнання нечинним рішення Верховної Ради України та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Горбатюк