Справа № 817/1595/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа №817/1595/14

27 червня 2014 р.м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Сало А.Б. (головуючий), суддів Щербакова В.В., Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Степанець С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства доходів і зборів України
про зобов'язання Міністерства доходів і зборів України нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України про зобов'язання Міністерства доходів і зборів України нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24 лютого 2011 року по день винесення рішення по справі.

Представник Міністерства доходів і зборів України в судовому засіданні надав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

На обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив те, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2014 року відкрито провадження у справі №817/1595/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України про зобов'язання нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 24.02.2011 року по день винесення рішення у справі.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, про обставини невиплати середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 24.02.2011 року і до сьогодні, що сталася, на думку позивача, через невиконання відповідачем рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДПІ у Володимирецькому районі, були відомі ОСОБА_1 ще при отриманні наказу ДПА України від 21.02.2011 року №239-о «Про поновлення ОСОБА_1».

Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається також на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2011 року в справі №2а/1770/2000/2011 за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС МЮУ Маєвської Д.В. про оскарження дій державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 24034520 від 31.03.2011р., винесену державним виконавцем Маєвською Д.В. за виконавчим листом № 1 від 06 січня 2011 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 01.06.2011 року скасовано та постановлено нову, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2011 року по виконанню виконавчого листа № 1 від 06 січня 2011 року.

Враховуючи дату рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду та набрання законної сили позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечив, пояснив, що строк звернення до суду не пропущено.

Заслухавши пояснення представника відповідача та позивача, суд приходить до висновку, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Однак, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року Конституційний Суд України встановив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з:

- основної заробітної плати. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткової заробітної плати. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відтак, право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Тобто, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

В рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ч. 4 ст. 160 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, окремо не оскаржується.

Головуючий cуддя Сало А.Б.

Судді Щербаков В.В.

Зозуля Д.П.