Справа № 20325/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2010 р. справа № 2а-10708/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний карєр»на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний карєр»до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання рішення недійсним,

у с т а н о в и л а:

17 серпня 2009 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням відповідача від 12.06.2009 р. йому було донараховано внески на соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 780,38 грн. та застосовано штраф в сумі 31 855,97 грн. Санкції застосовано за неутримання страхових внесків за працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Насправді ці працівники не перебували у трудових відносинах з позивачем, а лише укладали договори на виконання конкретного обсягу робіт. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним рішення відповідача № 648/30 від 12.06.2009 р. (а.с.а.с. 3 6).

31 березня 2010 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у задоволенні позову. Постанова суду вмотивована тим, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували саме у трудових відносинах з позивачем, а тому донарахування внесків та нарахування штрафу є правомірними (а.с.а.с. 66, 67).

28 квітня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначив, що рішення судом першої інстанції було ухвалене на підставі неповно зясованих обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивач у скарзі послався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали на підставі цивільно-правових угод (договорів підряду), тому рішення відповідача є незаконним. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду скасувати та задовольнити позовні вимоги (а.с.а.с. 77, 78, 80).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу повністю.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 24.06.2008 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір підряду № 24/06-08, за яким останній взяв на себе обовязки з виконання для позивача певного обсягу робіт. За умовами договору він діяв до 24.12.2008 р., до повного виконання ОСОБА_1 робіт (а.с.а.с. 52, 53).

07 листопада 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було також укладено договір підряду № 07/11-08, за яким останній взяв на себе обовязки з виконання для позивача певного обсягу робіт. За умовами договору він діяв до 31.12.2008 р., до повного виконання ОСОБА_2 робіт (а.с. 54).

У період з 19.05.2009 р. по 28.05.2009 р. у позивача відповідачем було проведено планову перевірку правильності нарахування, перерахування та використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період роботи з 01.04.2008 р. по 30.04.2009 р.

За результатами проведеної перевірки 28.05.2009 р. було складено акт

(а.с.а.с. 25 32), у якому було встановлено неповну сплату позивачем страхових внесків за період, що перевірявся.

На підставі складеного акту було прийнято рішення

№ 648/30 від 12.06.2009 р., яким було донараховано внески на соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 780,38 грн. та застосовано штраф в сумі 31 855,97 грн. Санкції застосовано за неутримання страхових внесків за працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 33).

Вказане рішення оскаржувалося позивачем в апеляційному порядку, проте було залишено без змін (а.с.а.с. 34 40).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 18.01.2001 р.

№ 2240-IІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», Кодексом законів про працю України.

В силу частини 1 статті 22 Закону № 2240-ІІІ платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, є страхувальники та застраховані особи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 статті 2 Закону № 2240-ІІІ застрахована особа це найманий працівник, на користь якого здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону № 2240-ІІІ найманим працівником є фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи.

У відповідності з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Ураховуючи зміст приведених норм та встановлені в засіданні обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали статус застрахованих осіб, оскільки не укладали з позивачем трудові договори, у розумінні статті 21 КЗпП України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що трудовий договір регулює сам процес праці, а цивільно-правовий договір укладається заради досягнення результатів праці, на що і були спрямовані договори, укладені із ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Схема розмежування цивільно-правових і трудових договорів за критерієм їх предмета (обєкта) полягає у тому, що якщо фізична особа взяла на себе обовязок і передати замовнику результат роботи це договір підряду або інший цивільно-правовий договір. У разі якщо громадянин виконує роботи під керівництвом іншої сторони, що прийняла на себе обовязок організувати працю, одержала право давати вказівки щодо послідовності проведення робіт то це трудовий договір.

Водночас законом не заборонено і укладення цивільно-правових договорів, за якими жодний результат праці замовнику передаватися не буде, оскільки послуги, що надаються за такими договорами є невіддільними від самого процесу їх надання.

Крім того, судом першої інстанції було залишено поза увагою, що договори підряду, укладені із ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є такими за своєю юридичною природою і у судовому порядку не були визнані недійсними.

За змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З аналізу встановлених фактів колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не було дотримано засад законності та обґрунтованості, і воно має бути скасовано з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 196, 198, пунктом 3 статті 202, статтями 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний карєр»задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року скасувати.

Позов Відкритого акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний карєр»до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання рішення недійсним задовольнити.

Визнати недійсним рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 648/30 від 12 червня 2009 року про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 07 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Головуючий: М.О. Католікян

Суддя: