Справа № 2а-2822/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/83331/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 у справі № 2а-2822/10/2670

за позовом Акціонерного товариства закритого типу "Спецавтобаза"

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, позовні вимоги Товариства про визнання протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 30.07.2009 № /0, яким позивачу державним податковим органом визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) у розмірі 43 758,70 грн. за порушення п. 2 рішення Київської міської ради від 25.12.2008 № 944/944 "Про врегулювання питання користування земельними ділянками в місті Києві", задоволено.

У касаційній скарзі, поданої до Вищого адміністративного суду України, Державна податкова інспекція, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення були висновки державного податкового органу, викладені у акті від 30.07.2009 про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) з земельного податку, про заниження Товариством суми податкового зобов'язання з земельного податку за період з квітня по травень 2009 року на 41 674,96 грн.

Такий висновок державного податкового органу мотивовано тим, що розмір зобов'язання із земельного податку, зазначений платником у податковій декларації, є меншим за встановлений рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 944/944 "Про врегулювання питання користування земельними ділянками в місті Києві", що і призвело до заниження відповідного податку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок обчислення і сплата земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім Закону України "Про плату за землю".

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України від 25.06.1991 № 1251-XII "Про систему оподаткування" загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) встановлюються Верховною Радою України і справляються на всій території України.

До загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону № 1251-ХІІ належить плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності).

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку визначає Закон України від 03.07.1992 № 2535-ХІІ "Про плату за землю".

Ставка податку - законодавчо визначений річний розмір плати за одиницю площі оподатковуваної земельної ділянки (стаття 1 Закону № 2535-ХІІ).

Ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім вказаного вище Закону. Зміни і доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року (стаття 4 Закону № 2535-ХІІ).

Частиною 1 с. 7 зазначеного Закону встановлено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій-десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

У свою чергу, ч. 5 ст. 7 Закону № 2535-ХІІ передбачено, що ставки земельного податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із середніх ставок податку, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не вище ніж у два рази від середніх ставок податку з урахуванням коефіцієнтів, встановлених частинами другою і третьою цієї статті.

Згідно з пунктами 34, 35 ст. 26 Закону України від 21.05.1997 "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та затвердження відповідно до закону ставок земельного податку.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм, дає підстави стверджувати, що земельний податок є загальнодержавним податком, ставки якого, порядок обчислення і сплати можуть встановлюватись і змінюватися виключно Законом № 2535-ХІІ. А органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями диференціювати та затверджувати ставки земельного податку в межах, встановлених цим Законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що земельний податок за ставкою, встановленою ч. 1 ст.7 Закону № 2535-XII, сплачений позивачем у повному обсязі, що також зазначено у акті перевірки, а державний податковий орган, приймаючи повідомлення-рішення, керувалася рішенням міської ради, яким встановлено земельний податок у розмірі вищому, ніж передбачено Законом № 2535-ХІІ, що є порушенням податкового законодавства, та п. 2 якого (рішення міської ради), крім того, судовим рішенням у справі № 2а-332/10, що набрало законної сили, визнано незаконним і нечинним з моменту прийняття.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 у справі № 2а-2822/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко