Справа № 31508/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2010 р. Справа № 2а-1393/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Католікяна М.О. (доповідач),

суддів Кожана М.П. Панченко О.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Павлоград Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі №2а-1393/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Павлоград Дніпропетровської області про визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и л а:

09.07.2009р. позивач звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлоград Дніпропетровської області про визнання неправомірною бездіяльності відповідача; зобовязання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману суму підвищення за 2006-2009 роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2006-2007 роках відповідач не нараховував підвищення до пенсії як дитині війни, а з січня 2008 року виплачував підвищення у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у 2006-2007 роках був відсутній механізм розрахунку підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». З 2008 року позивачу виплачується підвищення до пенсії з урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530. Позивачем пропущено річний строк звернення з позовом до суду.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.08.2009р. позовні вимоги задоволені частково: визнано неправомірною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати підвищення до пенсії позивачу у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. та з 01.01.2009 р. по 09.07.2009 р.; зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. та з 01.01.2009 р. по 09.07.2009 р. підвищення до пенсії згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у сумі 1954,03грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Апелянт посилається на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується для розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Підвищення до пенсії позивачу виплачувалось у відповідності до Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 дітям війни, до пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1грн., з 1 липня - 48,2грн., з 1 жовтня 49,8 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус дитини війни, що підтверджується відміткою у посвідченні (а.с. 10).

В силу ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»було зупинено на 2006 рік згідно з п. 17 т. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»п. 17 ст. 77 був виключений, встановлено поетапне запровадження пільг дітям війни, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за результатами виконання бюджету у першому півріччі у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Водночас такий порядок у 2006 році не було визначено.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зобовязання відповідача здійснити перерахунок позивачу підвищення до пенсії за 2006 рік.

Пунктом 11 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»від 19.12.2006р. №489-V зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнана такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), та втратила чинність з 09.07.2007р. ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якою зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»на 2007 рік.

Таким чином, з 09.07.2007 року відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії позивачу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пп. 2 п. 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»викладений в наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Частиною четвертою ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»передбачено, що учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки з 01.01.2008р. прожитковий мінімум для непрацездатних осіб складав 470 грн., то відповідач з січня 2008 року правильно виплачував надбавку позивачу в розмірі 47 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. положення п. 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»було визнано неконституційними, тому відповідач після прийняття рішення від 22.05.2008 року повинен був здійснити перерахунок підвищення до пенсії позивачу з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

До набрання законної сили рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. підстави для перерахунку підвищення до пенсії позивачу як дитині війни за період з 01.01.2008р. по 21.05.2008р. відсутні, оскільки зазначене рішення не має зворотної дії.

Зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не коригувався та її дія на 2009 рік законами України не була зупинена, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимог в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок підвищення до пенсії позивачу з 01.01.2009 р. по 09.07.2009 р.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість застосування до позовних вимог ч. 1 ст. 100 КАС України з огляду на те, що положення ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»застосовується у випадку, коли суми пенсії нараховані, але не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, однак, відповідач не просив скасувати постанову з підстав пропуску позивачем річного строку звернення з позовом до суду.

Доводи відповідача про відсутність коштів і порядку розрахунку підвищення до пенсії не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення з огляду на можливість відповідача звернутися за встановленням порядку виконання судового рішення на підставі ч. 1 ст. 263 КАС України. Крім того, обовязок нарахування та виплати пенсії згідно з законом є компетенцією органів Пенсійного фонду України.

Оскільки функції з призначення та виплати пенсії віднесені до компетенції органів Пенсійного фонду, суду першої інстанції не належало робити відповідні розрахунки та визначати належні до виплати суми підвищення.

З урахуванням наведеного постанову міськрайонного суду слід змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин постанови висновки про належні до виплати суми підвищення, а з мотивувальної і його розрахунки.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 2 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Павлоград Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2009 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин постанови висновки про належні до виплати суми підвищення, а з мотивувальної і його розрахунки.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її постановлення шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: М.О. Католікян

Суддя: М.П. Кожан

Суддя: О.М. Панченко