Справа № 31120/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2010 р. справа № 2а-634/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Стежко В.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська

на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська, в якому просила суд визнати відмову Відповідача відносно виплати їй щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною, зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, стягнути з відповідача на її користь недоплачену їй щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за 2006-2008 роки в сумі 4471грн.20коп

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. без урахування підвищення, встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2009 року в частині задоволених позовних вимог, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог повністю. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала. Крім того, позивачкою постанова суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалась.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому, як передбачено даною статтею, суд апеляційної інстанції може вийти лише за межі доводів апеляційної скарги, але не за межі самої апеляційної скарги, що не є тотожними поняттями.

Таким чином, в даному судовому засіданні апеляційним судом переглядається постанова суду лише в частині задоволених позовних вимог. Що ж стосується відмовлених позовних вимог, то у звязку з неоскарженням постанови суду в цій частині жодною із сторін, відповідно до діючого законодавства, постанова суду першої інстанції у цій частині не переглядається.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, є особою, яка має право користуватися пільгами відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення з відповідною відміткою в ньому (а.с.10) та довідкою Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська, в якій зазначено, що позивачці виплачується надбавка як «дитині війни»(а.с.15)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

З 01 січня 2008 року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»від 28 грудня 2007 року положення статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено у новій редакції, відповідно до якої відповідач і здійснює виплату підвищення до пенсії позивачу.

Проте рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в новій редакції. Таким чином, відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме : у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, право на підвищення до пенсії, у розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2008 році у позивачки виникло з 22 травня 2008 року, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії ОСОБА_1В як «дитині війни»здійснено не було.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

В той же час підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року були відсутні, оскільки позивачці пенсія виплачувалася у збільшеному розмірі у січні березні 2008 року на 47 грн., щомісячно (10% від 470 грн. - прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), а в квітні на 48,10 грн., тому позовні вимоги за цей період - не підлягають задоволенню.

Згідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики.

Отже, посилання апелянта на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, визнається колегією суддів безпідставним, і не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі Запорізької області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування положень ч.1 ст. 100 КАС України, оскільки в адміністративному позові, поданому ОСОБА_1В 17 серпня 2009 року, вона не зазначала про поважність причин пропуску строку, не посилалась на них і в судовому засіданні. Відповідно до заперечень на адміністративну позовну заяву відповідач наполягав на відмові у позові з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду ( а.с.14).

З огляду на вказане, заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що , відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 з підстав пропуску строку, суд першої інстанції не звернув увагу на дату звернення позивачки до суду.

Оскільки позивачка звернулася до суду 17 серпня 2009 року та з урахуванням положень ст.ст.99,100 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1В підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" лише за період з 17 серпня 2008 року по 31 грудня 2008 року,включно, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням різниці, яка була виплачена ОСОБА_1В у цей період.

Керуючись п. 2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1ст. 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2009 року змінити , зазначивши у п.3 резолютивної частини постанови про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі міста Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у період з 17.08.2008 року по 31.12.2008року, включно, а не з 22 травня 2008 року по 31.12.2008р., включно, з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами .

В решті постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: В.А.Стежко

ОСОБА_2