Справа № 19706/10
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2010 р.справа № 2а-4688/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Божко Л.А. Панченко О.М.

при секретарі судового засідання: Федоровій Т.С. ,

за участю:

- представника позивача за довіреністю ОСОБА_1,

- представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2,

- старшого прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Запоріжжя про визнання рішень протиправними, скасування рішень,

у с т а н о в и л а:

17 серпня 2009 року позивач звернулася до суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання рішень протиправними, скасування рішень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 03.03.2009 р. відповідачем за результатами перевірки з питань дотримання податкового законодавства було складено акт та прийнято рішення

№№ /0, /0 від 17.03.2009 р., а згодом №№ /2, /2, /2 від 06.08.2009 р. про нарахування податку на додану вартість і застосування штрафних санкцій, а також податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності. Згідно з актом позивач, маючи статус субєкта спрощеної системи оподаткування, перевищив у травні 2007 році грудні 2008 року розмір виручки і мав перейти на загальну систему, але не зробив цього, що явилося причиною прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень. Насправді кошти, про які йдеться в акті перевірки, надходили на рахунок позивача за договорами консигнації і призначалися іншим особам. Позивач у свою чергу отримувала грошову винагороду за послуги посередника, і саме ця винагорода є виручкою. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду із цим позовом (т. 1 а.с.а.с. 3 9, 80).

15 вересня 2009 року прокуратура Запорізької області повідомила суд про вступ прокурора у справу (т. 1 а.с. 90).

02 грудня 2009 року суд своєю ухвалою розєднав позовні вимоги у справі, виділивши у самостійне провадження вимоги про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 17.03.2009 р., №№ /2, /2 від 06.08.2009 р. (т. 1 а.с. 128).

Згодом позивач уточнила позовні вимоги з урахуванням ухвали суду від 02.12.2009 р. і просила визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення

№ /0 від 17.03.2009 р., № /2 від 06.08.2009 р. (т. 1 а.с.а.с. 130 134).

18 березня 2010 року Запорізьким окружним адміністративним судом було ухвалено постанову, якою суд відхилив позов. Постанова суду полягає у тім, що відповідно до закону сума одержана на виконання договору консигнації є виручкою, і при перевищенні встановленого законом розміру особа має переходити на загальну систему оподаткування

(т. 2 а.с.а.с. 3, 4).

16 квітня 2010 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернулася до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач зазначила, що рішення судом першої інстанції було ухвалене з порушенням норм чинного законодавства. На думку позивача, кошти, які надходили їй за договором консигнації, не є виручкою, оскільки перераховувалися іншій особі. Виручкою у цьому випадку є грошова винагорода, яку позивач отримувала за договором і яка не перевищувала дозволений законом розмір. Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити поданий позов (т. 2 а.с.а.с. 7 12).

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача, прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представників сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність як субєкт малого підприємництва (за спрощеною системою).

01 жовтня 2005 року між позивачем та ТОВ ТВК «Сандра Голд»було укладено договір консигнації, за яким позивач від свого імені за рахунок контрагента реалізовувала продукцію останнього за винагороду (т. 1 а.с. 78).

10 квітня 2006 року 01.10.2005 р. між позивачем та ТОВ ТВК «Сандра Голд»знов було укладено договір консигнації № 01, за яким позивач від свого імені за рахунок контрагента реалізовувала продукцію останнього за винагороду (т. 1 а.с. 79).

Протягом періоду, який перевірявся відповідачем, позивач, виконуючи умови вказаних договорів, отримала виручку в сумі 15 543 143,94 грн., про що свідчать матеріали справи.

У період з 09.02.2009 р. по 26.02.2009 р. у позивача відповідачем було проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2005 р. по 31.12.2008 р.

За результатами проведеної перевірки 03.03.2009 р. було складено акт № 93/17-2/НОМЕР_1 (т. 1 а.с.а.с. 11 23), у якому було встановлено порушення позивачем підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», підпункту «а»пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України, а саме: за період з травня 2007 року по грудень 2008 року не нараховано зобовязання з податку на додану вартість на 2 528 827,33 грн.; занижено зобовязано з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за ІІ ІV квартали 2007 2008 років на 27 581,67 грн.; не подано декларації про доходи за 2007 2008 роки.

На підставі складеного акту 17.03.2009 р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено зобовязання з податку на додану вартість в сумі 2 528 827,33 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 264 413,67 грн. (т. 1 а.с. 24), а також податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності, в сумі 27 581,67 грн.

(т. 1 а.с. 25).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем у позасудовому (адміністративному) порядку, у результаті чого відповідачем було проведено позапланову виїзну перевірку (т. 1 а.с.а.с. 45 59) і додатково прийняті податкове повідомлення-рішення № /2 від 06.08.2009 р., яким визначено зобовязання з податку на додану вартість в сумі 9 889,77 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 8 344,88 грн. (т. 1 а.с. 66), податкове повідомлення-рішення № /2 від 06.08.2009 р., яким визначено зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності, в сумі 5 516,33 грн. (т. 1 а.с. 67), податкове повідомлення-рішення № /2 від 06.08.2009 р., яким визначено зобовязання з податку на додану вартість в сумі 2 528 827,33 грн., штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 264 413,67 грн. (т. 1 а.с. 68).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Указом Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян».

В силу абзаців 1, 2 пункту 1 Указу № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000,00 грн.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1 Указу № 727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Судом першої інстанції було встановлено, що протягом звітного періоду позивач, виконуючи укладений з ТОВ ТВК «Сандра Голд»договір, отримала виручку в сумі 15 543 143,94 грн., які згодом, без урахування винагороди, були перераховані іншим особам.

При цьому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо кваліфікації вказаних коштів як виручку, оскільки вони були отримані суб'єктом підприємницької діяльності (позивачем) на розрахунковий рахунок за здійснення операцій з продажу продукції, належної ТОВ ТВК «Сандра Голд».

Згідно з абзацом 1 пункту 4 статті 14 Декрету № 13-92 громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу декларації за наслідками кожного звітного кварталу, а також звітного року у строки, визначені законом. В декларації зазначаються загальні суми одержаного доходу, витрат і сплаченого податку за звітний рік або інший період, за який здійснюється оподаткування (оподатковуваний період).

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що позивач після І кварталу 2007 року не подавала до податкового органу відповідної декларації та не дотрималася вимог щодо переходу до загальної системи оподаткування, що явилося причиною самостійного визначення податковим органом зобовязання з податку на додану вартість.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Відповідно до частини 1 статті 86 КАС України виключне право оцінки доказів належить суду, який здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши їх.

Таким чином, перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2010 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Запоріжжя про визнання рішень протиправними, скасування рішень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня її виготовлення у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 03 серпня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Л.А. Божко