Справа № 11947/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2010 р. справа № 2а-22/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області

на постанову: Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2010 року у справі №2а-22/10 (головуючий суддя Безуматов М.В.)

за позовом: ОСОБА_1

до:Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області

про: визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а :

16 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому просила відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області нарахувати недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2 733,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не нарахував позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», чим порушив право на належне пенсійне забезпечення.

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2010 року у справі №2а-22/10 вимоги позивача задоволені частково. Визнано дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні нарахування та виплати надбавки, передбаченоїст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року протиправними; зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці надбавки, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області просить скасувати вищезазначену постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2010 року, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Апелянт посилається на те, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни»розмір мінімальної пенсії за віком не визначений. Розмір мінімальної пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується для розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Додаткових коштів для виплати підвищень до пенсії Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»не передбачено.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова районного суду скасуванню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Заперечення апелянта щодо невизначеності органа виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської області просить скасувати постанову суду першої інстанції саме з причин пропуску строку звернення до суду. Позивач звернувся до суду у грудні 2009 року та просить задовольнити позовні вимоги починаючи з 2006 по 2007 року.

Отже, судом першої інстанції помилково не застосовано наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду та відсутність поважних причин для його відновлення, як того вимагають ст.ст.99,100 КАС України. З огляду на заявлені позовні вимоги про перерахунок підвищення до пенсії, не підлягають задоволенню вимоги з 22.05.2007 року по 31.12.2007 року включно.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає обставинам справи, вимогам процесуального закону з прийняттям нової постанови апеляційним судом про відмову у позові.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.3 ч.1 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Кіровоградської областізадовольнити.

Постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2010 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.