Справа № 826/4740/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2015 року № 826/4740/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомСуб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
проскасування рішення № 364 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить:

1. Скасувати рішення № 364 від 12.2014 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1.

2. Зобов'язати ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві скасувати виключення з реєстру платників єдиного податку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 та поновити відповідний запис в реєстрі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2015 р. було закрито провадження у справі №826/4740/15 в частині позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним акту № 298/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 21.03.2014 р. ДПІ в Оболонському районі ДФС у м. Києві про результати камеральної перевірки своєчасності сплати єдиного податку фізичною особою-підприємцем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно прийнято рішення № 364 від 12.2014 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення ґрунтується на порушеннях, встановлених актом № 364/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р. про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, якою встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Також позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні зазначений податковий номер іншої ФОП - ОСОБА_2 та, у графі документів, які підтверджують наявність підстав для анулювання свідоцтва платника податку, стоїть заява платника податків про застосування спрощеної системи оподаткування від 25.01.2013 р., замість вірного - 25.01.2012 р. Більше того, в рішенні № 364 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку не зазначена дата прийняття рішення та містить два висновки: щодо боргу позивача та боргу іншого ФОП ОСОБА_3, та прийняте з порушенням вимог ст.299.11 Податкового кодексу України, якою встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. Тоді як рішенням № 364 позивача виключено із Реєстру 31.12.2014 р., тобто в останній день закінчення другого кварталу, в якому було виявлено порушення.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив. На спростування позовних вимог зазначив, що ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено перевірку позивача та виявлено порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а тому відповідно до абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України свідоцтво платника єдиного податку було анульовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 13.05.2015 р. сторони заявили усне клопотання про подальший розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами ДПІ в Оболонському районі ДФС у м. Києві 31.12.2014 р. проведено камеральну перевірку позивача, за результатами якої складено акт № 364/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р., яким встановлено порушення пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, а саме: несплату протягом двох послідовних кварталів податкових зобов'язань по єдиному податку.

Зважаючи на встановлені порушення, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення від 15.04.2014 р. № форми «Ш», яким за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з єдиного податку на підприємницьку діяльність з фізичних осіб на підставі пп. 295.1 ст. 295 розділу XIV Податкового кодексу України за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 3447,70 грн. ОСОБА_1 зобов'язано сплатити штраф у розмірі 50 % в сумі 1 723,85 грн.

ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № 364 від 31.12.2014 р. про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п. 184.1 та п. 184.2 ст. 184 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим розділом;

б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом;

в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість;

г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту;

ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними;

д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута;

е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду;

є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність;

ж) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу;

з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату:

подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації;

зазначену в судовому рішенні;

припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку;

що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації (п. 184.6 ст. 184 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси (п. 295.4 цього Кодексу).

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1 - 298.1.4 цієї статті (п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 298.1.2 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з 06.04.2010 року, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_2.

ФОП ОСОБА_1 подано до ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві заяву на застосування спрощеної системи оподаткування на 2012 рік та визначено 2 групу платника єдиного податку. За результатами розгляду заяви на застосування спрощеної системи оподаткування платнику виписано свідоцтво платника єдиного податку з 01.01.2012 року (серія НОМЕР_3).

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої та другої груп здійснюється органами держаної податкової служби на підставі заяви такого платника єдиного податку згідно із розміром обраної ставки єдиного податку (п. 295.2 ст. 295 Податкового кодексу України).

Натомість позивачем було порушено правила застосування спрощеної системи оподаткування, що полягає у несплаті останнім сум єдиного податку у строки, визначенні чинним законодавством.

Як вбачається з розрахунку до акту перевірки від 21.03.2014 р. № 298/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 відповідно до АІС «Податковий облік» станом на 21.03.2014 р. та картки обліку платника податків ФОП ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті єдиного податку в сумі 1 265,49 грн., який виник на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Позивач в судовому засіданні посилається на факт відсутності заборгованості по сплаті єдиного податку. Водночас доказів, які б спростували висновки податкового органу, та підтвердили відсутність такої заборгованості суду не надав.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

За результатами проведеної камеральної перевірки було складено акт № 364/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р., який був надісланий позивачу 21.03.2014 р. листом з рекомендованим повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_1 та отриманий позивачем особисто 08.04.2014 р.

Податкове повідомлення-рішення від 15.04.2014 р. № було надіслано позивачу 16.04.2014 р., що підтверджується квитанцією УДППЗ «Укрпошта» від 16.04.2014 р. № 9035.

Таким чином, твердження позивача щодо того, що йому було надіслано акт перевірки та податкове повідомлення - рішення із порушенням строків, передбачених чинних законодавством, не підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, як вбачається сума заборгованості за кожен місяць сукупно не перевищувала двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідачем податкова вимога не направлялася позивачу.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З урахуванням положень вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що позивач був належним чином повідомлений про результати проведеної перевірки.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача щодо допущених помилок в акті камеральної перевірки № 364/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р. та в оскаржуваному рішенні, оскільки наявність технічних помилок у рішенні не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо інші реквізити дають змогу ідентифікувати особу відносно якої таке рішення було прийнято.

Крім того, в даному випадку деякі процедурні порушення не можуть бути безпосереднім доказом протиправності оскаржуваного рішення, оскільки судом встановлено, що позивач мав узгоджену податкову заборгованість по єдиному податку у сумі 1 265,49 грн., який позивачем станом на 31.12.2014 р. сплачений не був.

Суд враховує, що позивач не скористався своїм правом щодо оскарження винесеного на підставі акту камеральної перевірки № 364/26-54-17-04-28/НОМЕР_1 від 31.12.2014 р. податкового повідомлення-рішення від 15.04.2014 р. № форми «Ш», зокрема, не подав заяву щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Разом з тим, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

З наведеного вбачається, що однією із підстав для анулювання свідоцтва платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу, згідно із пп. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, є несплата протягом двох послідовних кварталів у порядку, встановленому Податковим кодексом України, податкового боргу, що виник у платника єдиного податку.

Судом встановлено, що у зв'язку із несплатою позивачем наявного у нього податкового боргу у розмірі 1 265,49 грн., відповідачем було прийнято рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку 31.12.2014 р., тобто в останній день місяця, що відповідає положенням пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а тому суд визначає його правомірним.

Слід звернути увагу позивача, що його посилання на п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України, як на підставу неправомірності прийнятого 31.12.2015 р. рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, суд вважає помилковим з огляду на наступне.

Так, положеннями вказаної статті передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Положення цієї норми слід тлумачити так, що рішення про реєстрацію платника податку приймається в останній календарний день місяця, тобто реєстрація платника податку вважається анульованою датою прийняття такого рішення. Натомість, оскільки з першого числа місяця наступного за кварталом, в якому допущено порушення розпочинається наступний податковий період, відповідно з першого числа місяця у платника податку виникає право на обрання або перехід на спрощену систему оподаткування.

Інакше положення п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України суперечили б положенням пп. 3 п. 299.10 статті 299 та п. 184.6 ст. 184 цього ж Кодексу.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в частині скасування рішення № 364 від 12.2014 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1.

З огляду на те, що судом визнано рішення № 364 від 12.2014 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 таким, що винесено відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги про зобов'язання ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві скасувати виключення з реєстру платників єдиного податку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 та поновити відповідний запис в реєстрі є похідними, то в задоволенні останніх слід також відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 191 Податкового кодексу України контролюючі (податкові) органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Згідно статті 14 Податкового кодексу України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об'єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що посилання, наведені позивачем не доводять наявності фактів порушення податковим органом охоронюваних законом прав позивача, а позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог чинного законодавства матеріалами справи не підтверджуються, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук