Справа № 19774/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р.справа № 2а-1828/10/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Поплавського В.Ю. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року у справі № 2а-1828/10/0470 за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання нечинною постанови та визнання незаконними дій, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачка подала на неї апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суд першої інстанції при її прийнятті не повно зясував всіх обставин, що мають значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу іншою стороною до суду не направлялися.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав із зазначених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті рішення, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про розшук майна боржника діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2009 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на транспортний засіб, а саме - автомобіль MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, що є предметом застави за Договором застави автотранспортного засобу № PSL -305/096/2008 від 27.03.2008 року, посвідченого 27.03.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрованого в реєстрі за номером 4417 (а.с.23).

27 січня 2010 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 на підставі виконавчого напису № 10467 від 01.12.2009 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк»суми боргу у розмірі 188863,98 грн., шляхом звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Крім того, даною постановою встановлено строк до 03.02.2010 року для добровільного виконання вимог виконавчого документу та накладено арешт на рухоме майно, а саме автомобіль марки MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, колір Чорний, тип легковий, д.н. НОМЕР_1 (а.с.43).

03 лютого 2010 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, що вказана у виконавчому документі, та встановлено, що автомобіль, який підлягає примусовій реалізації виконавчого документа за даною адресою не знаходиться. Про це був складений відповідний акт державного виконавця (а.с.22).

04 лютого 2010 року державним виконавцем, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанови про розшук майна боржника, а саме автомобіль MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 (а.с.39-40).

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, при здійсненні примусового виконання виконавчого напису нотаріусу, діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пунтом 1 статті 18 вказаного Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження»визначено порядок прийняття виконавчого документа до виконання, а сааме, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка не надала жодного підтвердження звернення до виконавчої служби з добровільним виконанням виконавчого напису. Більш того, нею не надано відомостей щодо того, де саме знаходиться вищевказаний автомобіль.

При вчиненні державним виконавцем дій направлених на виконання рішення будь-яких зауважень щодо постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутності можливості виконати рішення в добровільному порядку, позивачка на вказувала.

Відповідно до абзацу шостого статті 24 вказаного Закону, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Отже, вказаною нормою матеріального права передбачено право державного виконавця, а не його обовязок, в постанові про відкриття виконавчого провадження вжити заходів щодо арешту майна та заборону його відчуження.

Згідно абзацу пятого статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Абзацом пятим статті 42 вказаного Закону передбачено, що за іншими виконавчими документами державний виконавець може звернутися до суду з поданням про розшук боржника або дитини чи винести постанову про оголошення розшуку майна боржника за наявності письмової згоди стягувача відшкодувати витрати на розшук та авансувати зазначені витрати відповідно до цього Закону. В цьому випадку стягувач має право у судовому порядку вимагати від боржника компенсації витрат, пов'язаних з проведенням розшуку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк»суми боргу у розмірі 188863,98 грн., шляхом звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI L 200, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 05 листопада 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: А.В. Суховаров