Справа № 812/4/15
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/4/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Терегері С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Біловодського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 6620,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Біловодського районного центру зайнятості до ОСОБА_1, в якому позивач просить стягнути з відповідача незаконно отримане матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 5187,86 грн. та оплату за участь у громадських роботах у сумі 1433,05 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 13.06.2013 відповідач звернуся до Біловодського районного центру зайнятості в пошуках роботи. У зв'язку з відсутністю підходящої роботи відповідачу 13.06.2013 було надано статус безробітного відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення». З 20.06.2013 відповідачу було призначено й розпочато виплату допомоги по безробіттю.

При звірянні даних з Державною податковою адміністрацією за 1 квартал 2014 року було виявлено, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку в Біловодському районному центрі зайнятості мав трудові відносини з ДП СП «Олександрівське» з 12.11.2013 по 07.08.2014 (наказ від 12.11.2013 № 397-К та наказ від 07.08.2014 № 397-УВ), про що він не повідомив центр зайнятості.

Таким чином, відповідач порушив п. 2, п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що призвело до незаконного отримання матеріального забезпечення за період з 12.11.2013 по 28.08.2014 в сумі 5187,86 грн. та оплату за участь у громадських роботах у сумі 1433,05 грн. за період з 24.03.2014 по 30.05.2014, що підлягає поверненню.

На підставі даних отриманих в ході розслідування страхового випадку, директором Біловодського районного центру зайнятості 04.11.2014 було прийнято рішення про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю з гр. ОСОБА_1 у сумі 6620,91 грн. Відповідач отримав зазначений наказ 11.11.2014, однак до цього часу суму матеріального забезпечення та оплату за участь у громадських роботах не повернув.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що 13.06.2013 відповідач ОСОБА_1 звернувся до Біловодського районного центру зайнятості з заявою, в якій просив до вирішення питання його працевлаштування надати йому статус безробітного (арк. справи 15). Відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 08.10.2014 № 81 згідно даних обміну інформацією з ДПС за 1 квартал 2014 року встановлено, що в період перебування ОСОБА_1 на обліку в Біловодському РЦЗ особа була працевлаштована в ДП «СП «Олександрівське» (арк. справи 5).

Згідно з наказом ДП «СП «Олександрівське» від 12.11.2013 № 397К ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 12.11.2013 на посаду робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва (арк. справи 12).

Наказом ДП «СП «Олександрівське» від 07.08.2014 № 397УВ ОСОБА_1 звільнено згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України з 07.08.2014 (арк. справи 13).

За період перебування на обліку в Біловодському РЦЗ відповідач отримав матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 5187,86 грн. (арк. справи 14).

Крім того, в період перебування на обліку в Біловоському РЦЗ з 03.06.2014 по 27.06.2014 та з 24.03.2014 по 30.05.2014 приймав участь у громадських роботах. Загальна сума коштів на організацію громадських робіт для ОСОБА_1 склала 1433,05 грн. (арк. справи 17-33).

04.11.2014 Біловодським РЦЗ винесено наказ № 8 «Про повернення коштів особою», згідно з яким наказано гр. ОСОБА_1 протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня отримання копії наказу повернути кошти за незаконно отримане матеріальне забезпечення в сумі 6620,91 грн., у тому числі матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 5187,86 грн. та оплату за участь у громадських роботах у сумі 1433,05 грн. (арк. справи 6).

Копію даного наказу відповідач отримав 11.11.2014 (арк. справи 7-8), однак суму матеріального забезпечення не повернув.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд керується наступним.

Відносини у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття врегульовані Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ (надалі - Закон України № 1533-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1533-ІІІ одним із видів соціальних послуг, які надаються безробітним, є пошук підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, у тому числі шляхом надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних; фінансування організації оплачуваних громадських робіт для безробітних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації та проведення оплачуваних громадських робіт визначається відповідним Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 № 175 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення на осіб, які беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, поширюються державні соціальні гарантії, передбачені законодавством про працю та зайнятість населення і загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пунктом 5 Положення з особами, які беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, роботодавці укладають в письмовій формі строкові трудові договори на строк, що сумарно протягом року не може перевищувати 180 календарних днів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що фінансування організації громадських робіт здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів, роботодавців та інших не заборонених законодавством джерел шляхом їх спрямування на:

оплату основної та додаткової заробітної плати осіб, визначеної відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про оплату праці";

сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема у період тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору;

оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору;

оплату проїзду в межах регіону до місця виконання робіт та у зворотному напрямку осіб, які беруть участь у громадських роботах;

оплату медичного та наркологічного огляду (у разі потреби);

придбання малоцінних необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношувальних предметів, їх ремонт та обслуговування.

Витрати з оплати праці та нарахування єдиного внеску сумарно повинні становити не менш як 80 відсотків загальної суми, зазначеної у кошторисі витрат із фінансування організації громадських робіт.

Фінансування організації громадських робіт, до яких залучаються зареєстровані безробітні та (або) працівники, які втратили частину заробітної плати, здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів та коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд) рівними частинами пропорційно сумі витрат на їх організацію.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України № 1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62 «Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним» (далі - Порядок № 60/62) у разі встановлення центрами зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення ОСОБА_1 вимог статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки відповідач не повідомив центр зайнятості про перебування у трудових відносинах з ДП «СП «Олександрівське». За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 5187,86 грн. суд вважає обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача суми 1433,05 грн., сплаченої за участь у громадських роботах, суд не знаходить підстав для їх задоволення.

Відповідачем за фактично виконану роботу, обумовлену трудовим договором, було отримано заробітну плату, яка не може розцінюватись як соціальна послуга, надана Біловодським міським центром зайнятості.

В даному випадку, соціальною послугою, наданою позивачем, є направлення відповідача як особи, якій надано статус безробітного, на оплачувані громадські роботи.

Позивач не може вимагати повернення коштів, які відповідач заробив, оскільки виконав обумовлені трудовим договором роботи.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскільки позивачем не надано доказів ухилення відповідача від виконання громадських робіт чи інших порушень трудових договорів, укладених відповідачем з працедавцями, тому заявляючи даний позов, позивач фактично вимагає стягнути з ОСОБА_1 заробітну плату, отриману ним на підставі трудової угоди за фактично виконану робочу, що є неприпустимим.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні вказаної частини позовних вимог слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись статтями 9, 10, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Біловодського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 6620,90 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Біловодського районного центру зайнятості (92800, Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Козюменського, 15а) суму незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 5187 грн. 86 коп. (п'ять тисяч сто вісімдесят сім грн. 86 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанову складено в повному обсязі 08 червня 2015 року.

Суддя І.О. Свергун