Справа № 9195/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-171/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради та ОСОБА_2

на постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради, третіх осіб: Управління Державного казначейства України у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Міністерства праці та соціальної політики України, про визнання неправомірними дій, перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею тир вічного віку та сплату суми боргу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради у здійсненні перерахунку ОСОБА_2 виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10 грудня по 31 грудня 2007 року. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10 грудня по 31 грудня 2007 року відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. В решті позовних вимог було відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради, не погодившись із постановою суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що головним розпорядником коштів Державного бюджету по розрахунку розміру даної допомоги є Кабінет Міністрів України, який визначає порядок виплати допомоги і щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти необхідні для виплати цієї допомоги. Управління є бюджетною установою, створеною у встановленому порядку органом місцевого самоврядування, а тому є розпорядником коштів місцевого бюджету.

ОСОБА_2 також, не погодившись із постановою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 99 КАС України, оскільки про порушення своїх прав їй стало відомо наприкінці вересня 2008 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13) у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.9).

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.15).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до кінця поточного року.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачу були призначені та виплачувались вказані допомоги у розмірах, передбачених Законом, а саме : ст.56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними, так як в судовому засідання достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", тобто, у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивачкою без поважних причин пропущено річний строк звернення до суду, а тому, з урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (10.12.2008р.) , суд вірно зобовязав відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку саме з 10 грудня 2007 року.

Посилання позивачки на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 99 КАС України, визнається колегією суддів безпідставним, оскільки ОСОБА_2 жодних доказів того, що про порушені права їй стало відомо наприкінці 2008 року, до суду не надавала, про причини, які перешкоджали їй своєчасно звернутись до суду з зазначеним позовом , суд не повідомляла. Таким чином, відсутні підстави для застосування положень ч.1 ст.102 КАС України.

Посилання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради на неможливість виконання рішення Конституційного суду України 09.07.2007 року, визнається колегією суддів безпідставним, оскільки практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків ( справа "Кечко проти України", рішення від 08.11.2005р.).

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ОСОБА_1 ради та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 27 квітня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_4