Справа № 15731/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2010 р. справа № 2а-210/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Уханенка С.А. Лукманової О.М.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради

на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради та просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування, призначення та виплати державної допомоги, зобовязати відповідача призначити відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з квітня 2007 року по січень 2009 року в розмірах, які дорівнюють прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років. Крім того, просила стягнути з відповідача недоотриману суму допомоги в розмірі 8151,21 грн., та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року позовні вимоги були задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду. Визнано неправомірними дії відповідача по сплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі меншому за встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини до 6 років. Зобовязано відповідача призначити, донарахувати та виплатити позивачу недоотриману у період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми у розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років на час її виплати, з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача як застрахована особа та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив виплати відповідно до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що вищезазначене рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007з 09.07.2007 року.

Тому, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дійсно слід керуватися ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Проте відповідач рішення Конституційного суду України не виконував, що й стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав поважною причину пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки про порушення свого права позивач дізналась у січні 2009 року, а звернулась до суду за захистом порушеного права у березні 2009 року. Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, на яке посилається позивач, було належним чином опубліковано в засобах масової інформації ще у 2007 році, за захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише в березні 2009 року тобто більше ніж за рік після того як вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Крім того позивачу допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 2007 році виплачувалась щомісячно, отже про порушення своїх прав позивач повинна була дізнатись після виплати зазначеної допомоги, в меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 99 КАС України (яка діяла на момент розгляду справи) якою визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України (яка діяла на момент розгляду справи) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В запереченнях на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, та просив на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позовних вимог за цей період необхідно відмовити за пропуском строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню, з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної м. Дніпродзержинська ради задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2009 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 21 лютого 2011 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: О.М. Лукманова