Справа № 32985/09
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2010 р. справа № 2а-486/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Веселівському районі Запорізької області

на постанову: Веселівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2009 року по справі №2а-486/09 (головуючий суддя Нагорний А. О.)

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в Веселівському районі Запорізької області

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення певних дій,

в с т а н о в и л а :

11 грудня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до Веселівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просила відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006р. по 31.12.2007р.; зобов'язати відповідача нарахувати на користь позивача недоплачену йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп.; зобов'язати відповідача нарахувати позивачу, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2008 рік в сумі 1009 грн. 20 коп.

Постановою Веселівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2009 року по справі №2а-486/09 вимоги позивача задоволені частково. Бездіяльність відповідача з перерахунку та виплати доплати до пенсії позивачу, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. визнана протиправною; відповідача зобов'язано здійснити перерахунок пенсії та виплатити позивачу підвищення до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за вказані періоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення по суті викладених в апеляційній скарзі фактів та обґрунтувань. В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в його діях відсутні будь-які порушення чинного законодавства України, оскільки фінансування виплат, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" проводиться із Державного бюджету України. Посилається на відсутність підстав застосування поняття "мінімальний розмір пенсії за віком", визначеного ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", для визначення розміру підвищення пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні, та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Веселівському районі Запорізької області.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Заперечення апелянта щодо невизначеності органа виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім Пенсійного фонду України, законодавством не визначено. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007 року такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008р. були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.08 по 31.12.08 року.

В наступному це питання було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Сторони не оспорюють, що протягом 2008 року та по час розгляду справи в суді позивач отримував виплату підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму або, відповідно, від мінімальної пенсії за віком, що враховано судом першої інстанції при винесенні рішення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що права позивача у вказані періоди були порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині, що оскаржується відповідачем.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Веселівському районі Запорізької області на постанову Веселівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2009 року у справі №2а-486/09 залишити без задоволення.

Постанову Веселівського районного суду Запорізької області від 03 липня 2009 року у справі №2а-486/09 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів, відповідно до ст. ст. 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

Судді: М. В. Мірошниченко

ОСОБА_2