Справа № 802/627/15-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2015-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 травня 2015 р. Справа № 802/627/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представників сторін:

позивача: Іскри С.М.

відповідача: Мельник Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області

до: управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяни Петрівни

про: визнання дій неправомірними та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяни Петрівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46539843 з виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області від 26 листопада 2014 року про стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування. А тому, на думку позивача, відповідачем порушено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів. В зв'язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

18 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45483056 п. 2 якої, боржнику надано термін до 25 листопада 2014 року самостійно виконати рішення суду.

26 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про накладення штрафу на управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області у розмірі 680 грн. 00 коп. за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

13 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження № 45483056 (а.с. 7) щодо примусового виконання виконавчого листа № 802/1562/14-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 05 листопада 2014 року, а постанову про накладення штрафу від 26 листопада 2014 року виділено в окреме провадження.

14 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяною Петрівною виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження № 46539843 щодо стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп. (а.с. 6).

Вважаючи дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяни Петрівни щодо винесення даної постанови неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина 1 статті 6 Закону).

Згідно частини 1, абзацу 2 частини 2 статті 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1, пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як встановлено в судовому засіданні державним виконавцем у зв'язку з невиконанням боржником у наданий строк для самостійного виконання виконавчого листа, винесено постанову про відкриття провадження № 45483056 про стягнення з управління Державної казначейської служби України у м. Ладижині Вінницької області штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп. Постанова про накладення штрафу ВП № 45483056 від 26 листопада 2014 року оскаржена позивачем в судовому порядку. Однак, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову та залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року. Таким чином, постанова управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення з штрафу від 26 листопада 2014 року, на підставі якої прийнято оскаржувану у даній справі постанову, є правомірною (законною).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 75 вищевказаного закону встановлено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із змісту наведеної правової норми слідує, що штраф на боржника - юридичну особу накладається за невиконання у встановлений державним виконавцем строк рішення за умови відсутності поважних причин такого невиконання.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що порядок стягнення коштів за виконавчими документами з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Тому державний виконавець не мав жодних підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а повинен був скерувати для виконання дану постанову до позивача.

З такими доводами позивача суд не погоджується з урахуванням наступного.

До спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Порядку № 845, так як в своїй діяльності державний виконавець повинен керуватись Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Пунктом 8.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Враховуючи зміст оскаржуваної постанови, наведені вище положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Мельник Тетяна Петрівна при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 46539843 від 14 лютого 2015 року діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач не вказав про понесені витрати, суд не має підстав для вирішення питання щодо розподілу витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна