Справа № 34527/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2010 р. справа № 2а-1534/09/1109

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

при секретарі судового засідання: Литовченко Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді на постанову Кіровського районного суду м.Кіровоград від 26 березня 2009 р. по справі № 2а-1534/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобовязання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати дії відповідача неправомірними, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2008 роки в сумі 3891,90 грн., зобов`язати відповідача виплачувати соціальну допомогу згідно до вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме 30%від мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кіровського районного суду м.Кіровоград від 26 березня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача в нарахуванні та невиплаті позивачу 30% від щомісячної соціальної допомоги, у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням 30% від щомісячної соціальної допомоги, у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з вересня 2007 року до 01.01.2008 року, та з червня 2008 року по 31.12.2008 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік було зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.

Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Відповідач, в запереченнях на позов зазначив на пропуск позивачем строку звернення до суду. В якості причини пропуску строку позивач зазначив, що відомості про порушення своїх прав отримав з засобів масової інформації, зазначивши Вісник конституційного суду України №4 від 07.11.2007 року. Зазначаючи про безпідставність клопотання відповідача про застосування наслідків ст. 100 КАС України, суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки та не вказав з яких засобів масової інформації позивач дізнався про своє порушене право. Тому, за висновками колегії суддів клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду лише в квітні 2009 року, у звязку з чим в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року необхідне відмовити.

Що стосується позовних вимог за 2008 рік, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача право на такі виплати, пороте в резолютивній частині рішення безпідставно зазначив про задоволення позовних вимог з червня 2008 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення пенсії склав 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому, підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року були відсутні, оскільки позивачу пенсія з підвищенням на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність виплачувалася.

Проте, рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рікщодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено, тому колегія суддів вважає за необхідне зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату підвищення з 22.05.2008 року.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню для виконання покладених на нього обов`язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами не розглядається.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суди не ухвалюють рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.

Вимоги позивача щодо зобов`язати відповідача виплачувати соціальну допомогу згідно до вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме 30%від мінімальної пенсії за віком, є безпідставними оскільки завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникнуть в майбутньому.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов`язаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи які пов`язані з призначенням, перерахунком, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат,соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг , допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ даної категорії, провадження по яких відкрито. Тому судом касаційної інстанції є Верховний суд України, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м.Кіровоград від 26 березня 2009 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року - протиправними.

Зобов`язати управління Пенсійного Фонду України в м. Кіровограді здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням виплаченої суми.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В. Сафронова

ОСОБА_2