Справа № 12287/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2010 р. справа № 2а-294/2009

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Стежко В.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, стягнути з відповідача на його користь недоплачену йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733,30грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що має статус дитини війни, тому користується всіма правами та пільгами, передбаченими Законом України Про соціальний захист дітей війнидля цієї категорії осіб, і на підставі ст.6 зазначеного Закону має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2009 року адміністративний позов було задоволено частково. Відновлено пропущений строк для звернення до суду. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року неправомірними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006 року та з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року здійснити перерахунок і виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2009 року, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав.

В частині відмовлених позовних вимог постанова суду сторонами фактично не оскаржувалась, оскільки апелянт в апеляційній скарзі не зазначав, що він не згоден з постановою в цій частині, а позивач апеляційну скаргу до суду не подавав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, є особою, яка має право користуватися пільгами відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення №017718 з відповідною відміткою в ньому (а.с.7)

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до заперечень на адміністративну позовну заяву відповідач не наполягав на відмові у позові з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду ( а.с.16-19)

Більш того, і в апеляційній скарзі відповідач не зазначає про свою незгоду з рішенням суду саме з цих підстав. Відповідно до ст.. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави застосовувати положення ч.1 ст. 100 КАС України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Пунктом 17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»зупинено на 2006 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV було внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»: виключено пункт 17 ст.77; стаття 110 викладена в такій редакції: «установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 01 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету».

Вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»не були визнані неконституційними.

Порядок запровадження у 2006 році пільг, передбачених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Кабінетом Міністрів України визначений не був.

Таким чином, у 2006 році відповідач не мав підстав проводити виплату підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому суд неправомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Стосовно вимог позивача за 2007 рік, то суд першої інстанції вірно виходив з того, що дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була призупинена п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік.

Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік про зупинення дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік втратила чинність з 09.07.2007 року, відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

Сторонами визнано, що Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області будь-яких дій, повязаних з нарахуванням підвищення до пенсії позивача з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, не здійснювало, відповідних виплат - не проводило.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області здійснити відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивача у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно.

При цьому слід зазначити, що частиною 3 статті 62 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цієї статті, збільшений на 1 %, що складає відповідно: 410.06 гривні та 415.11 гривні. Посилання в ч.3 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на те, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

Згідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики.

Отже, посилання апелянта на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, визнається колегією суддів безпідставним, і не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2009 року в частині визнання дій Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006 року неправомірними та в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006 року здійснити перерахунок і виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2009 року в частині визнання дій Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року неправомірними та в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в місті Павлограді Дніпропетровської області з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року здійснити перерахунок і виплатити пенсію ОСОБА_1 з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та в іншій частині - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня виготовлення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: В.А.Стежко

ОСОБА_2