Справа № 826/2631/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 червня 2015 року № 826/2631/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЗаступника Голови Адміністрації Президента України Шимківа Дмитра Анатолійовича
провизнання незаконними дій, бездіяльності,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до заступника Голови Адміністрації Президента України Шимківа Дмитра Анатолійовича (далі по тексту - відповідач) про:

- визнання незаконним ненадання відповіді відповідачем на заяву позивача від 03.12.2014р. №22/063029-26П про досудове врегулювання трудового спору;

- накласти на відповідача штраф у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 7, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», в тому числі за ненадання відповіді на звернення;

- визнання несвоєчасним надання інформації відповідачем від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит на надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П;

- накласти на відповідача штраф у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 5, 15, 20, 22, 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі за несвоєчасне надання інформації на запит на надання інформації;

- визнання безпідставною відмову у задоволенні запиту на інформацію відповідача, наданої ним у листі Адміністрації Президента України від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит на надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П;

- накласти на відповідача штраф у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 5, 15, 20, 22, 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі за безпідставну відмову у задоволенні запиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем незаконно не надано відповіді на заяву від 03.12.2014р. №22/063029-26П. Крім того, на думку позивача, відповідач несвоєчасно надав відповідь на запит від 23.12.2014р., що є порушенням норм статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також на його думку відповідач безпідставно відмовив йому у задоволенні запиту від 23.12.2014р.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що у зв'язку з проведенням особистої зустрічі з позивачем щодо питань, порушених ним у листі від 03 грудня 2014 року, письмова відповідь йому не надавалась. Крім того, у зв'язку з відсутністю посилань у листі ОСОБА_1 на Закон України «Про доступ до публічної інформації» та подання листа саме у порядку, встановленому в Адміністрації Президента України для звернень громадян, його розгляд відбувся відповідно до Закону України «Про звернення громадян». За результатами розгляду звернення позивачу надало відповідь від 17 січня 2015 року № 44-01/80, тобто у термін, передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

В судовому засіданні 22.04.2015р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі частини шостої статті 128 КАС України у зв'язку з не прибуттям представника відповідача.

Ухвалою суду від 05.06.2015р. закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо накладення на Заступника Голови Адміністрації Президента України Шимківа Дмитра Анатолійовича штрафу у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 7, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», в тому числі за ненадання відповіді на звернення; накладення штрафу у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 5, 15, 20, 22, 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі за несвоєчасне надання інформації на запит на надання інформації та накладення штрафу у розмірі п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян за порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 5, 15, 20, 22, 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі за безпідставну відмову у задоволенні запиту.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав Голові Адміністрації Президента України заяву про досудове врегулювання трудових відносин, яка прийнята Адміністрацією Президента України 03.12.2014р., зареєстрована за №22/063029-26П та якою позивач просив розглянути можливість невідкладного поворотного прийняття його на роботу в Головний департамент регіональної політики Адміністрації Президента України на посаду, яка є не нижчою посади, з якої позивача було звільнено 24.11.2014р.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, за дорученням Глави Адміністрації Президента України заступник керівника Головного департаменту реформування Адміністрації Президента України - керівник департаменту з управління персоналом О. Дорощенко та заступник Глави Адміністрації Президента України Д. Шимків провели 09.12.2014р. та 18.12.2014р. особисті зустрічі з ОСОБА_1, на яких проведено переговори щодо можливості поновлення його на роботі. Проте, відповідних домовленостей на вказаних переговорах досягнуто не було.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем незаконно не було надано відповіді на його заяву від 03.12.2014р. №22/063029-26П.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав Голові Адміністрації Президента України запит №22/102169-26П з метою надання суду об'єктивної інформації для ухвалення ним законного і справедливого рішення, в якому просив надати інформацію про наявність вакантних посад в Адміністрації Президента України станом на 03.11.2014р. та на 24.11.2014р.

Листом від 17.01.2015р. №44-01/80 Адміністрацією Президента України було надано відповідь в якій зазначено, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №826/20382/14 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України про визнання незаконним, скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та зазначено, що відповідну інформацію про наявність вакантних посад, у разі необхідності буде, надано під час її розгляду.

На думку ОСОБА_1 відповідач несвоєчасно надав відповідь на запит від 23.12.2014р., що є порушенням норм статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також на його думку відповідач безпідставно відмовив йому у задоволенні такого запиту.

Крім того, ОСОБА_1 просить накласти на відповідача штраф за порушення норм Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР, Закон України «Про звернення громадян»), Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI, Закон України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Зокрема, стаття 1 Закону України «Про звернення громадян», встановлює, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Однак, слід зазначити, що Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Водночас, відповідно до статті 12 Закон України «Про звернення громадян» його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Так, Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

За приписами статей 3 та 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього; законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Стаття 221 Кодексу законів про працю України визначає органи, які розглядають трудові спори: 1) комісії по трудових спорах; 2) районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди. Відповідно до частини другої вказаної статті такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Положення статті 224 Кодексу законів про працю України встановлює, що комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу. При цьому трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом (частина друга вказаної статті).

Наведені вище норми Кодексу законів про працю України закріплюють можливість пред'явлення працівником певних претензій щодо охорони його трудових прав до власника або уповноваженого ним органу, який може добровільно їх або задовольнити, або аргументовано спростувати, у зв'язку з чим причина виникнення спору буде усунена «мирним» шляхом.

Таким чином, суд погоджується з думкою відповідача, що подана ОСОБА_1 заява від 03 грудня 2014 року про досудове врегулювання трудового спору, не може розцінюватись як звернення громадянина в розумінні Закону України «Про звернення громадян» та, відповідно, розглядатись у визначеному цим Законом порядку, оскільки по суті вказана заява містить прохання щодо врегулювання індивідуального трудового спору, який виник між Адміністрацією Президента України та позивачем внаслідок звільнення останнього, а відповідні правовідносини лежать саме у площині трудового законодавства.

Отже, позовна вимога щодо визнання незаконним ненадання відповіді відповідачем на заяву позивача від 03.12.2014р. №22/063029-26П про досудове врегулювання трудового спору задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання несвоєчасним надання інформації Адміністрацією Президента України від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит про надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П та визнання безпідставною відмову відповідача у задоволенні запиту на інформацію, наданої ним у листі від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит на надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 20 Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закон України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною шостою статті 19 Закон України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Так, Указом Президента України від 5 травня 2011 року № 548 «Про першочергові заходи щодо забезпечення доступу до публічної інформації в допоміжних органах, створених Президентом України» визначено Головний департамент забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України спеціальним структурним підрозділом, який організовує в установленому порядку доступ до публічної інформації, відповідає за розгляд, опрацювання, облік, систематизацію, аналізування та надання відповідей на запити на інформацію, що надходять до Президента України, Адміністрації Президента України, а також надає консультації під час оформлення таких запитів.

Крім цього, відповідні форми інформаційного запиту, а також детальний порядок його оформлення роз'яснено на офіційному веб-сайті Президента України. Звернення із таким запитом, зокрема, можливо здійснити наступним чином: усно, зателефонувавши на «гарячу лінію» за номером +380 (44) 255-77-16; письмово, надіславши поштою листа за адресою 01220 м. Київ, вул. Банкова, 10, Адміністрація Президента України (на конверті додатково вказати «Публічна інформація»); факсом, надіславши за номером +380 (44) 255-65-97; електронною поштою, надіславши електронного листа на адресу ; або особисто: відвідавши приміщення за адресою: м. Київ, вул. Банкова, 10-в, скористатися спеціальною скринькою або вручити інформаційний запит працівникам Головного департаменту доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України.

Зазначена вище інформація є загальнодоступною для будь-якої особи. Окрім того, позивач повідомив, що був обізнаний із існуванням у структурі Адміністрації Президента України відповідного підрозділу (Головного департаменту доступу до публічної інформації) та вказаним вище порядком подання інформаційних запитів.

Лист від 23 грудня 2014 року позивач подав особисто на прийомі відповідним посадовим особам у приймальні Президента України, за адресою: вул. Шовковична, 12.

Представник відповідача пояснив, що вказаний структурний підрозділ Адміністрації Президента України забезпечує організацію розгляду звернень громадян.

У зазначеному зверненні ОСОБА_1 поінформував Адміністрацію Президента України про факт звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом про скасування розпорядження про його звільнення, та, посилаючись на розгляд судом відповідної справи, порушив питання щодо надання інформації про наявність вакантних посад.

У зв'язку з відсутністю посилань у листі ОСОБА_1 на Закон України «Про доступ до публічної інформації» та подання цього листа саме у порядку, встановленому в Адміністрації Президента України для звернень громадян, його розгляд відбувся відповідно до Закону України «Про звернення громадян». За результатами розгляду звернення позивачу надало відповідь від 17 січня 2015 року № 44-01/80, тобто у термін, передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Слід зазначити, що у довідці Вищого адміністративного суду України від 1 червня 2013 року «Про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації»» зазначено, у разі якщо запитуваний запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення громадян», то в такому разі судам необхідно відмовляти в задоволенні позову щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації. Суди також повинні відмовляти в задоволенні позову, який пред'явлено з вимогою щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації щодо її ненадання, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що позивач зажадав у відповідача інформацію відповідно до законів України «Про інформацію», «Про звернення громадян» тощо з підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання несвоєчасним надання інформації Адміністрацією Президента України від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит про надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П та визнання безпідставною відмову відповідача у задоволенні запиту на інформацію, наданої ним у листі від 17.01.2015р. №44-01/80 на запит на надання інформації ОСОБА_1 від 23.12.2014р. №22/102169-26П.

Отже, за вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки спір вирішений на користь суб'єкта владних повноважень, позовні вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень, судових витрат, враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко