Справа № 824/861/15-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/861/15-а

10 год. 15 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Галицького С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Федоришена А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції м. Чернівці Радиш Галини Юріївни про визнання пртиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову від 09.09.2013 р. державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Радиш Г.Ю. про стягнення виконавчого збору у сумі 7723,49 грн. та постанову від 10.07.2014 р. державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Радиш Г.Ю. про накладення арешту на все рухоме майно та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.06.2013 р. відповідачем відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 77234,90 грн. відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці. Постановою державного виконавця від 09.09.2013 р. вирішено стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 7723,49 грн.. Постановою державного виконавця від 10.07.2014 р. накладено арешт на все належне майно ОСОБА_1. Позивач вважає прийняті постанови від 09.09.2013 р. та від 10.07.2014 р. такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства, оскільки він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження та був позбавлений можливості виконати рішення суду добровільно. Зазначає, що заборгованість визначена у виконавчому листі повністю погашена, що підтверджується зверненням стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» до державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання. ОСОБА_1 стверджує, що відповідачем не здійснювались заходи на примусове виконання виконавчого документу, оскільки він був повернутий стягувану за його заявою ще до прийняття постанови від 09.09.2013 р. про стягнення з боржника виконавчого збору. Вважає, оскільки не відбулось фактичного стягнення заборгованості, то відповідач неправомірно виніс оскаржувані постанови, адже виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника.

Крім того, зазначає, що постанова від 10.07.2014 р. про накладення арешту на його майно не була надіслана державним виконавцем. Також, відповідачем не враховано, що арешт може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору. Позивач зазначає, що володіє декількома транспортними засобами, на які було накладено арешт, однак сума виконавчого збору становить лише 7723,49 грн., що свідчить про накладення на нього непропорційного індивідуального тягаря, який істотно обмежує його права на мирне володіння приватним майном.

Тому, позивач вважає прийняті постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позові.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В письмових запереченнях зазначає, що прийняті рішення відповідають вимогам законодавства. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2013 р. надіслана сторонам виконавчого провадження, що підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції 2013 року. Зазначає, що рекомендовані листи зареєстровані в реєстрі рекомендованої кореспонденції, термін зберігання яких один рік, станом на травень 2015 р. даний реєстр знищений. Зазначає, що боржником не виконано в добровільному порядку вимоги виконавчого документу, а тому було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 7723,49 грн.. Відповідач не заперечує що 09.09.213 р. надійшла заява стягувача - ПАТ КБ «Приватбанк» щодо повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з повним погашення боргу. 08.10.2013 р. державним виконавцем у зв'язку з несплатою позивачем виконавчого збору , постанову про стягнення виконавчого збору виділено в окреме провадження та відкрито виконавче провадження по стягненню зазначеного виконавчого збору. 10.07.2014 р. державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на все рухоме майно. Дана постанова була направлено боржнику простою кореспонденцією на адресу, зазначену у виконавчому документі.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає безпідставними доводи позивача про не направлення йому постанов державного виконавця та про ненадання добровільного строку на виконання рішень. Крім того, державний виконавець зазначає, що законодавство не містить обмежень щодо звернення стягнення на рухоме майно та не залежить від суми боргу, а тому арешт на рухоме майно накладено правомірно.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Державним виконавцем 01 червня 2013 р. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№38254728 на підставі виконавчого листа « 2-21/2012 від 18.02.2013 р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 боргу в розмірі 77234,90 грн. В постанові встановлено термін протягом 7 днів для добровільного виконання постанови. Стягувачем зазначено ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с. 6).

Судом встановлено, що 03.09.2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції м. Чернівці про повернення виконавчих листів без подальшого виконання у зв'язку з повним погашенням боргу по кредиту. (а.с. 10).

Відповідачем 09 вересня 2013р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у зв'язку з невиконанням у визначений строк виконавчого листа. (а.с. 7).

Судом встановлено, що відповідач 10.07.2014 р. виніс постанову ВП№40123148 про накладення арешту на все рухоме майно боржника та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. (а.с. 8).

На підтвердження направлення позивачу постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, відповідачем надано копії журналів реєстрації вихідної документації за 2013рік та за 2014 рік.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання суб'єктом владних повноважень вказаних критеріїв при прийнятті оскаржуваних рішень.

У відповідності до положень ч.1,2 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що позивач дізнався про існування оскаржуваних постанов після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження згідно заяви від 06.05.2015 р., про що свідчить копія заяви позивач з відміткою виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції м. Чернівці. До суду із адміністративним позовом позивач звернувся 12.05.2015 року, тобто позивачем дотримано десятиденний строк на звернення до суду з дня, коли особа дізналася про порушення прав, свобод чи інтересів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до положень ч.1 ст.19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У відповідності до положень ст. 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положенями ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Суд звертає увагу, що законодавець надає боржнику можливість добровільно виконати вимоги виконавчого листа в семиденний строк, однак перебіг зазначеного строку починається з дати надіслання такому боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження і тільки після цього вживаються заходи примусового виконання виконавчого документу.

Відповідно до вимог статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, законодавець передбачив такий порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження стосовно нього для того, щоб той, з одного боку, напевно був обізнаний щодо існування виконавчого провадження та мав можливість скористатися своїм правом на добровільне виконання виконавчого документа без застосування для нього штрафних санкцій за невиконання, а з другого боку, щоб виконавча служба мала докази повідомлення сторін виконавчого провадження про існування виконавчого провадження.

Статтею 6 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Судом витребовувались від державного виконавця докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 червня 2013 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення для з'ясування обставин щодо надання позивачу часу на добровільне виконання виконавчого документу, однак жодних доказів підтвердження зазначеного на день винесення рішення відповідачем не було надано. Суб'єктом владних повноважень надано копії журналів реєстрації вихідної документації за 2013 рік та за 2014 рік про направлення постанов про відкриття виконавчого провадження, однак із зазначених журналів неможливо встановити адресу боржника на яку відправлялись листи, а також те, що позивач їх отримав, що унеможливлює встановити можливість надання позивачу часу для добровільного виконання виконавчого документа.

Тому, положення ст. 31 № 606-XIV щодо того, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, відповідачем не було виконано. А тому позивач не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження і не міг скористатись правом на добровільне виконання виконавчого документа, що призвело до протиправного винесення відповідачем постанов про стягнення виконавчого збору і арешту майна.

Суд не досліджує правомірність дій та прийнятих рішень державного виконавця після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 червня 2013 р., оскільки відповідачем не надано доказів забезпечення позивача можливістю на добровільне виконання виконавчого документу, що в свою чергу унеможливлює в подальшому проведенню будь-яких виконавчих дій. Державним виконавцем не було дотримано вимог порядку здійснення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", що в свою чергу призвело до незаконного прийняття постанов про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№38254728 від 09.09.2013р. та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№40123148 від 10.07.2014 р.. Протиправними діями відділу державної виконавчої служби Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції м. Чернівці позивач був позбавлений передбаченої законодавством можливості виконати вимоги виконавчого документу добровільно, чи оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2013 року.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідачем доведено правомірність вчинених дій.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відділ державної виконавчої служби Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції м. Чернівці не довів правомірність вчинених дій та прийнятих рішень. У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Судом встановлено, що позивач сплатив 10 відсотків розміру ставки судового збору в сумі 182,70 грн. згідно квитанції №10955648-1 від 24.04.2015 року., таким чином позивачу необхідно повернути сплачену суму судового збору. Крім того, позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в сумі 74 грн., згідно квитанцій від 12 травня 2015 року №41, який також необхідно повернути позивачу. На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 09.09.2013 р. державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Радиш Г.Ю. про стягнення виконавчого збору у сумі 7723,49 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 10.07.2014 р. державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Радиш Г.Ю. про накладення арешту на все рухоме майно та оголошення заборони на його відчуження.

4. Повернути позивачу із Державного бюджету України сплачений судовий збір згідно квитанцій від 12 травня 2015 року №41 на суму 74 грн. та від 20 травня 2015 року №34 на суму 182,70 грн.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 08 червня 2015 р.