Справа № 22117/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2010 р. справа № 2а-1014/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради

на постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 05 червня 2009 року у справі № 2а-1014/09/1109 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради, в якому просив визнати відмову у перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.. 48 Закону №796-ХІІ неправомірною, стягнути на його користь з відповідача заборгованість грошових сум одноразової допомоги за період 2000-2008 роки в розмірі 12350грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом другої групу звязку з чим користується всіма правами та пільгами, передбаченими діючим законодавством для цієї категорії осіб, а тому, відповідно до ст. 48 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-ХІІ, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем, всупереч вимогам Конституції України та ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, було виплачено на користь позивача в 2000-2008 році меншу суму компенсації на оздоровлення без врахування встановленого на території України розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідач проти позову заперечував.

Постановою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 05 червня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради щодо відмови у перерахунку та невиплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення протиправними. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради донарахувати ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2000-2005, 2007, 2008 роки відповідно до ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 9479,80грн. та забезпечити виплату цих коштів. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх вимог, посилалося на те, що судом першої інстанції не враховані та недостатньо досліджені норми процесуального та матеріального права при розгляді справи. Крім того апелянт зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду за 2000-2005, 2007-2008 роки, при цьому суд першої інстанції необґрунтовано не застосував норми ст.ст.99,100 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченнями серії Б № 322775 та копією посвідчення серії А №037010 від 30 липня 1996 року (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалід другої групи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати, а не у розмірі щорічної допомоги, виплаченої відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р, Закону України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836 , Закону України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри допомоги на оздоровлення у визначеній (твердій) грошовій сумі, що суперечить вимогам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідам другої групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, при цьому частиною 7 цієї ж статті передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. А зі змісту Закону України "Про державний бюджети на 2005 рік" вбачається, що для реалізації положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачалося обмеження щодо застосування встановлених законом розмірів заробітної плати.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою України дія ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протягом 2001-2005 років не призупинялись.

Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, застосуванню підлягають норми ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року з наступними змінами та доповненнями, а не положення постанов Кабінету Міністрів України за № 562 від 12.07.2005 р та від 26.07.1996 р. за № 836.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сум щорічної допомоги на оздоровлення недоотриманих ним за 2000-2005 роки, суд першої інстанції не прийняв до уваги дату звернення позивача до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради та клопотання відповідача про застосування положень ч.1 ст.100 КАС України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Керуючись наведеними статтями КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача провести виплату грошової допомоги за 2000-2005 роки заявлені поза межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України, ( навіть трирічного строку звернення до суду, передбаченого нормами цивільного законодавства), а тому у задоволенні позовних вимог за вказаний період слід відмовити.

Судом обґрунтовано було відмовлено в стягненні з відповідача на користь позивача несплаченої суми на оздоровлення за 2006 рік, оскільки дію абзацу 5 частини 4 ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинено на 2006 рік, в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, згідно із Законом України Про державний бюджет України на 2006 рік.

Колегія суддів не погоджується висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача відносно виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, та зобовязання відповідача провести донарахування та виплату недоплачених сум допомоги за 2007 рік, оскільки вони не ґрунтуються на законодавчих нормах, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно матеріалів справи, відповідач виплатив позивачу спірну суму за 2007 р. у березні 2007 року.

Відповідно до п. 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зупинена на 2007 рік.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007р. N 6-рп/2007 зупинення дії ст.48 Закону України № 796-ХП, передбачене п.30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" визнане таким, що не відповідає Конституції України, тобто , дія статті 48 Закону України № 796-ХП поновлена лише з 09.07.2007 року.

Таким чином, на час виплати спірної суми за 2007 р., дії відповідача слід визнати правомірними, оскільки виплата допомоги позивачу та її розмір узгоджувались з положеннями постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. , що підтверджується довідкою про виплати на оздоровлення від 02 березня 2010 року №444..

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за 2007 рік слід відмовити за їх безпідставністю.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яким визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України 2007 рік", визнається судом апеляційної інстанції хибним, оскільки вказане рішення було прийняте після виплати позивачу допомоги на оздоровлення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоплачених сум на оздоровлення за 2008 рік, виходив з тих обставин, що відмова позивачу у виплаті заборгованості по компенсації на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за вказаний період не відповідає наведеному Закону та являється протиправною, тому, виходячи із засад пріоритетності Законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні спору застосовуються норми Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідач виплатив позивачу спірну суму за 2008 р. 15 лютого 2008 року у відповідності до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р. , що підтверджується довідкою про виплати на оздоровлення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 28 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції - визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому дія ст. 48 Закону у попередній редакції відновлена лише з 22 травня 2008 року..

Отже, на час виплати спірної суми за 2008 р. дії відповідача по виплаті щорічної грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", не можна визнати неправомірними, оскільки вони узгоджувались з нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавтсва.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради здійснити нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення, у відповідності до ч.4 ст.48 ЗУ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2008 рік та здійснити виплату.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим постанову суду необхідно скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202, ст.205. ст.207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету виконавчого комітету Кіровської районної у м.Кіровограді ради задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 05 червня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2010 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_2