Справа № 19980/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2010 р. справа № 2а-416/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя

на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії та виплатити заборгованість по не донарахованим виплатам,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, відповідно до якого просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01.10.2006 року по теперішній час»та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату пенсії за указаний період відповідно до ст.. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязати відповідача сплатити заборгованість по не донарахованим державній та додатковій пенсіям, починаючи з 01.10.2006 року. Позовні вимоги були мотивовані тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи. Саме в порядку п.4 ст.54 та ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом, а саме: менше 6 мінімальних пенсій за віком та менше 50% мінімальної пенсії за віком. Тому просить зобовязати відповідача виконувати вимоги діючого Закону № 796, починаючи з 01.10.2006 року по теперішній час.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що пенсія позивачу нараховувалась вірно , згідно Постанов Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, № 1293 від 27.12.2005 року та № 654 від 16.07.2008 року. Посилались на те, що до даних правовідносин не може бути застосована ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообоязкове державне пенсійне страхування»та просили відмовити позивачу у задоволенні вимог у звязку з пропуском строків звернення до суду ( а.с.14-20 )

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1. було задоволено часткового. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про відмову у перерахунку держаної та додаткової пенсії . Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя зробити перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст.54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком ( державна пенсія) та 50 % мінімальної пенсії за віком (додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю) з 01.10.2006 року по момент постановлення постанови та зобовязано відповідача виплатити заборгованість по не донарахованій державній та додатковій пенсії за весь час затримки, починаючи з 01.10.2006 року.

З вказаною постановою не погодилось Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя , подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилались на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовувався ними для нарахування державної пенсії, додаткової пенсії був обрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року та постановою Кабінету Міністрів України № 1293 від 27.12.2005 року та № 654 від 16.07.2008 року. Вважають, що їх дії є правомірні, оскільки відповідають чинному законодавству. Посилались на те, що до даних правовідносин не може бути застосована ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообоязкове державне пенсійне страхування»та зазначали про безпідставне незастосування судом положень ч.2 ст. 99 та ч.1 ст.100 КАС України.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав із зазначених у ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін. Пояснив, що про порушення своїх прав дізнався на початку 2008 року, конкретніше нічого пояснити не може.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та сторонами по справі визнано, що ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії , йому встановлена 3 група інвалідності, щодо якої встановлений звязок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно Закону № 796 з 09.01.1992 року, що підтверджується відповідними розпорядженнями а.с. 62 -63

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка обрахована йому хоча і на підставі п.4 ст.54, ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але не у розмірах, які зазначені у вказаних статтях спеціального Закону, а відповідно до розмірів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». А тому, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року, положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»державна пенсія позивача має бути не нижчою шести мінімальних пенсій за віком, а додаткова пенсію за шкоду, заподіяну здоровю не нижчою 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Закону № 796 визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1,2,3 та 4 категорій.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до першої категорії, що постраждали від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 3-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною четвертою статті 54 Закону № 796 передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим шести мінімальних пенсій за віком.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають норми, передбачені статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що посилання відповідача на положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не можуть слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Посилання апелянта на те, що оскільки пенсія позивачу призначалась і виплачувалась з урахуванням порядку та розмірів, визначеного у постановах Кабінету Міністрів України у відповідні роки, а тому їх дії є правомірними, визнається колегією суддів безпідставними, так як спростовується вищевказаним та протирічить положенням ст..22 Конституції України та частині 4 статті 9 КАС України, де зазначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу. .

Однак суд першої інстанції допустив помилку при визначені періоду, за який слід провести перерахунок призначеної пенсії та забезпечити її виплату.

Позивач звернулась до суду з позовом у березні 2009 року.

Відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач наполягав на застосуванні судом положень ч.1 ст. 100 КАС України ( а.с.20).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду про захист порушених прав позивачем в адміністративному позові доказів не наведено. Більш того, позивач, з посиланням на ст.. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначає, що до спірних правовідносин строки давності не застосовується. У судовому засіданні будь-яких поважних причин щодо пропуску строку звернення до суду також не було встановлено. Суд першої інстанції взагалі не обговорював питання щодо заявленого клопотання відповідача на застосуванні положень ч.1 ст.100 КАС України.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду за захистом порушених прав у визначені законом строки, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст.102 КАС України.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (13.03.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у частині задоволених вимог - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні частини позовних вимог ( з 01.10.2006 року по 31.12.2007 року) у звязку з пропуском строку звернення до суду. До того ж, в апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції саме з цих підстав.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що зміни, внесені Законом України № 107-VI від 28.12.2007 року «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України « до статей 50 та 54 спеціального Закону № 796, визнані неконституційними та втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, лише з 22 травня 2008 року.

Отже, дії відповідача по нарахуванню ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня по 21 травня 2008 року включно у розмірах, які встановлені Законом № 107-VI від 28.12.2007року «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України «є правомірними і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вказаний період слід відмовити.

Враховуючи те, що державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, передбачені статтею 49 Закону № 796 , призначаються одночасно та на один і той же період , що пенсія ОСОБА_1 за вищевказаним Законом призначена довічно, що після 22 травня 2008 року ніяких змін до статей ст.54, ст.50, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не вносилось, у відповідності до положень ст.. 162 КАС України, порушені права позивача слід поновити шляхом зобовязання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.4 ст.54, ст.50, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та з урахуванням положень п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 22 травня 2008 року і в подальшому, з урахуванням сум, отриманих позивачем за вказаний період.

При розгляді справи апеляційний суд керувався пунктом 9 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 року «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення»та листом Вищого Адміністративного Суду України №910/13/13-09 від 17.06.2009 року.

Керуючись п. 3 ст. 198, п.4 ч.1 ст.. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2009 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 держаної та додаткової пенсії у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст.54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за період з 22 травня 2008 року протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та забезпечити виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності до ст.. 50, ч.4 ст.54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії - у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком ; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком , починаючи з 22 травня 2008 року та у подальшому , з урахуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та раніше отриманих сум за указаний період.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 12 травня 2010 року.

Головуючий Л.М.Нагорна

Судді А.В.Суховаров

ОСОБА_2