Справа № 809/934/15
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 809/934/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Матуляка Я.П.

Суддів: Черепія П.М.,

Боршовського Т.І.,

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Левченка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: УМВС України в Івано-Франківській області

Міністерства внутрішніх справ України, УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування наказу №48 о/с від 16.01.2015 року , поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, УМВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування Наказу МВС України №48 о/с від 16.01.2015 року, Наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с від 27.01.2015 року в частині його звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з посади старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2015 року судом було залучено до участі у справі в якості відповідача - управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що припинення служби в органах внутрішніх справ, а саме, звільнення за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, є самостійною й спеціальною підставою для звільнення, а факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним. Крім того, зазначає, що протокол про адмінправопорушення, факт складання якого стало підставою для звільнення позивача, було розглянуто Галицьким районним судом - порушнику винесено усне попередження. Тобто, на думку позивача, судом не встановлено підстав для відмови у притягненні до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що Наказом №78 від 31.03.2014 року за вказане порушення його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність. Вважає, що у відповідності до вимог ст.61 Конституції України, він не може бути притягнутий до відповідальності вдруге за те саме діяння.

Що стосується його звільнення у відповідності до вимог п.10 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади», то зазначає, що йому не було відомо про те, що особа відносно якої позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, має відношення до подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань.

Крім того, звертає увагу суду на те, що його звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач та його представник, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві. Просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в письмовому заперечені та просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на підставі Наказу №40 від 18.02.2008 року року (а.с.10).

31.03.2014 року за поданням прокуратури Галицького району, заступником начальника Галицького РВ УМВС Влашиним І.В., складено висновок службової перевірки (а.с.69).

Перевіркою встановлено допущення ОСОБА_2 порушень ст. 251 КУпАП, пунктів 3.8, 3.9, 3.11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в ОВС України та дано висновок про те, що ОСОБА_2 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На підставі даних встановлених під час перевірки, Наказом №78 від 31.03.2014 року начальника Галицького РВ УМВС, старшого лейтенанта ОСОБА_2 попереджено про неповну посадову відповідність (а.с.11).

В той же час, судом встановлено, що на виконання постанови прокуратури Івано-Франківської області було проведено перевірку (службове розслідування) за матеріалами досудового розслідування. За результатами перевірки було складено висновок від 19.03.2014 року (а.с.104-107).

Перевіркою встановлено, що 03.01.2014 року в УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області надійшов службовий лист УДАІ ГУ МВС в Київській області щодо скоєння 29.12.2013 року порушення вимог ПДР України, особою, яка керувала автомобілем TOYOTA державний номерний знак НОМЕР_1, а також складання стосовно неї адміністративних матеріалів за порушення Правил ПДР України. До вказаного листа було долучено рапорти інспекторів в яких зазначено, що 29.12.2013 року на 20-му кілометрі автодороги «Київ - Овруч» в с. Нові Петрівці водій автомобіля TOYOTA державний номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу про зупинку.

Вказані матеріали були направлені для розгляду та прийняття рішення у ВДАІ Галицького РВ УМВС.

Інспекторами ВДАІ Галицького району встановлено, що власником автомобіля є ОСОБА_6, а інспектор з адміністративної практики ВДАІ Галицького РВ УМВС старший лейтенант Кузик Р.Б. надіслав поштою повідомлення про запрошення ОСОБА_6 до ВДАІ Галицького РВ УМВС.

Оскільки громадянин ОСОБА_6 на запрошення не прибув, 09.01.2014 року о 18.25 год., позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 №550924, після чого матеріали адміністративного провадження та протокол про адміністративне правопорушення були надіслані до Галицького районного суду для розгляду та прийняття рішення.

Перевіркою встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Галицького районного суду від 03.02.2014 року громадянина ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП і на підставі ст. 22 КУпАП обмежитись усним зауваженням (а.с.12).

Однак, 03.03.2014 року на підставі клопотання виконуючого обов'язки прокурора Галицького району постановою Галицького районного суду ОСОБА_6 на підставі статей 4 та 7 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП звільнено та провадження у справі закрито (а.с.137, 138). Вказана постанова набрала законної сили 14.03.2014 року.

Висновком перевірки визначено питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2

Слід зазначити, що саме встановлення факту складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи, яка звільнена від відповідальності на підставі вимог Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» й послугувало підставою для звільнення позивача ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

03.02.2015 року Наказом №39 о/с від 27.01.2015 року відповідно до вимог п.10 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» та згідно з пунктами 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу - старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-145367), старшого інспектора відділення Державтоінспекції з обслуговування Галицького району підпорядкованого УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.68), підстава Наказ МВС України від 16.01.2015 року №48 о/с (а.с.62-67).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У наказі Міністерства Внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48 о/с містяться посилання на Закон України «Про очищення влади».

16.10.2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

В оскаржуваних наказах міститься підстава для звільнення, а саме п.10 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно вказаної норми, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII.

Вказана стаття закону є нормою прямої дії та передбачає наявність дії працівника правоохоронного органу щодо складання адмінпротоколу відносно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності.

В даній справі колегією суддів встановлено факт складання протоколу позивачем відносно громадянина ОСОБА_6, який 29.12.2013 року приймав участь в акції протесту.

Вказаний факт підтверджується постановою Галицького районного суду від 03.03.2014 року, прийнятій на підставі клопотання виконуючого обов'язки прокурора Галицького району та якою ОСОБА_6 на підставі статей 4 та 7 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП звільнено та провадження у справі закрито (а.с.137,138). Як зазначалось судом вище, вказана постанова набрала законної сили 14.03.2014 року.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч.1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Частиною 1 статті 71 КАС України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує названі документи та матеріали.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Як наслідок, суд дійшов до висновку, що на позивача розповсюджується норма прямої дії, яка відображена в оскаржуваних наказах.

Крім того, оскаржувані накази містять посилання на Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Так, у відповідності до п.п. "а" п. 62 Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Як передбачено п. 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено поняття дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового i начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на ocіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ, згідно з цим Статутом.

Звільнення зi служби осіб рядового i начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, як вид дисциплінарного стягнення передбачено пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та відповідно до статті 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до наявних в матеріалах справи висновків службових перевірок, дії позивача ОСОБА_2 щодо складання адмінпротоколу відносно громадянина ОСОБА_6 розцінено МВС, також, як скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Тому, при його звільненні поряд із застосуванням п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» застосовано також п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Крім того, слід зазначити, що питання пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про міліцію», Положенням Про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

А отже, суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону, внесено зміни до статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме частину першу доповнено пунктом 7-2 такого змісту: "7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади", частину другу доповнено словами "а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Таким чином, відповідачами при прийняті та складенні оскаржуваних наказів, було дотримано норми трудового законодавства.

З цього ж огляду, не можуть слугувати підставою для задоволення позову наведені позивачем обставини, щодо того, що звільнення відбулось під час його перебування на лікарняному.

Так, вищенаведені положення Закону, не містять жодних застережень з цього приводу, а питання звільнення працівника, на підставі вимог Закону України «Про очищення влади» є безумовним. Оскільки, положення вказаного Закону, в тому числі й ст. 3, є нормою прямої дії, та за умови встановлення позивачем допущення порушення вимог цієї норми, то єдиним можливим рішенням щодо такої особи є її звільнення.

З цього огляду, колегією суддів не приймається до уваги посилання позивача на ту обставину, що йому не було відомо про те, що особа відносно якої позивачем було складено протокол про адміністративне правопорушення, має відношення до подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань.

Що стосується посилань позивача на ту обставину, що Наказом №78 від 31.03.2014 року його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність, а отже, на його думку, оскаржуваними наказами його повторно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме порушення, то слід зазначити наступне.

Наказом №78 від 31.03.2014 року начальника Галицького РВ УМВС, старшого лейтенанта ОСОБА_2 попереджено про неповну посадову відповідність за невиконання вимог наказів МВС України, допущення порушень вимог пунктів 3.8, 3.9, 3.11 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в ОВС України (а.с.11).

В той же час, підставою для звільнення позивача в оскаржуваних наказах, насамперед, визначено порушення вимог Закону України «Про очищення влади», що на думку суду, виключає питання щодо повторного накладення дисциплінарного стягнення щодо нього.

Відповідно до п.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи суд вважає, що приймаючи оскаржувані накази Міністерство внутрішніх справ України та управління МВС в Івано-Франківській області, дотримано вимоги, встановлені ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, наказ Наказ МВС України №48 о/с від 16.01.2015 року та Наказ начальника УМВС України в Івано-Франківській області №39 о/с від 27.01.2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

Як наслідок, колегія суддів, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: Матуляк Я.П.

Судді: Черепій П.М.

Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 08.06.2015.