Справа № 826/17460/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року, позивач звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови. Свої позовні вимоги мотивував тим, що листом від 23.10.14 року №3.17-С-12704/С-9780/11538-зв йому не надано відповіді по суті, тобто, на його думку, відмовлено у розгляді скарги, у зв'язку з чим порушено право позивача згідно 22, 49, 55 Конституції України, Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я". Позовні вимоги заявлені про визнання неправомірними дій Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України щодо порушення права на забезпечення своєчасною та повною медичною і лікарською допомогою з 11 липня 2014 року по 8 серпня 2014 року, дії вчинені під час прийняття рішення по скарзі від 8 серпня 2014 року, щодо порушення права на ефективність і своєчасність захисту його прав при розгляді скарги від 8 серпня 2014 року, щодо порушення його права на справедливий та повний захист з боку держави його прав та інтересів при розгляді скарги від 8 серпня 2014 року, щодо невжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не забезпечення його своєчасною та повною медичною і лікарською допомогою з 11 липня 2014 року по 8 серпня 2014 року і не попередження виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з відсутністю такого забезпечення; зобов'язання Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України розглянути його скаргу від 8 серпня 2014 року по суті і надати рішення, постанови, накази та роз'яснення по кожному зазначеному пункту, згідно Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію" окремими листами; визнання дій Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України протиправними та такими, що змінили досягнутий рівень гарантій існуючого порядку надання своєчасної та кваліфікованої медичної лікарської допомоги, звузили зміст і обсяг його прав, свобод та інтересів, які він мав, та обмежили конституційні гарантії; визнання дій Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України при розгляді скарги від 8 серпня 2014 року такими, що порушили його права громадянина України; відшкодування моральної шкоди, завданої діями Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України, та стягнення за рахунок Державного бюджету на його користь моральну шкоду в розмірі 8 200 грн.; стягнення з Держави Україна в особі Міністерства охорони здоров'я України витрат, пов'язаних з витратами у зв'язку з провадженнями у національних судах та державних установах, включаючи витрати на копіювання, друк, папір, поїздки та поштові послуги у розмірі 100 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 березня 2015 року позов задоволенно частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо своєчасного розгляду скарги ОСОБА_2 від 08.08.14 року та надання відповіді згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов»язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем 08.08.14 року подано скаргу на ім'я Міністра охорони здоров'я України (зареєстрована 14.08.14 р. вх. С-9780), у якій заявник виклав свої претензії щодо надання йому медичної допомоги у Комунальному закладі "Криворізька міська лікарня №14 ДОР" головним лікарем ОСОБА_3 та лікарем-травматологом ОСОБА_4.

Зокрема, заявник просив: - розглянути його скаргу по суті; - призначити спеціальну комісію по вивченню діяльності ОСОБА_3 та перевірити його дії в правильності, своєчасності та повноті вчинення медичного обслуговування заявника і лікарської допомоги у зазначених випадках з 11.07.14 р. по 08.08.14 р.; - видати наказ щодо необхідності проведення повторного розслідування зазначених випадків, які відбулися з заявником у Комунальному закладі "Криворізька міська лікарня №14 ДОР" м.Кривий Ріг, вжити заходів до усунення виявлених порушень і перевірити додержання законодавства з питань Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", з виявленням відповідності окремих посадових осіб займаній посаді, застосувати до головного лікаря за неналежне виконання службових обов'язків ст. 80 Закону; - зобов'язати Головне управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації видати наказ щодо забезпечення проведення перевірки кваліфікації ОСОБА_3 та травматолога ОСОБА_4 як лікаря; - виділити в окреме провадження дії начальника Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації як розпорядника фінансів згідно зазначених обставин, перевірити додержання ним законодавства відповідно до Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" з питань організації роботи медичних працівників, перевірки їх діяльності, надання своєчасної та кваліфікованої медичної і лікарської допомоги у зазначеному випадку з виявленням відповідності окремих посадових осіб займаній посаді. За неналежне виконання службових обов'язків згідно ст. 80 Закону вжити заходи до усунення виявлених порушень Закону; - окремим рішенням повідомити, згідно Конституції України та Закону, порушені чи ні законні права і інтереси заявника у галузі охорони здоров'я відповідними державними або іншими органами, підприємствами, установами та організаціями, їх посадовими особами і чи зобов'язані вони вжити заходи щодо поновлення порушених прав заявника, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди; - призначити спеціальну комісію по контролю зазначених дій, підпорядковану Міністру охорони здоров'я України.

Листом від 23.10.14 року №3.17-С-12704/С-9780/11538-зв Міністерство охорони здоров'я України скерувало скаргу позивача для розгляду до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, який листом від 07.11.14 року №С-5082 надав позивачу відповідь по суті.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити.

Згідно Закону України "Про звернення громадян" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) -

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст. 1);

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб (ст. 3);

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (ст. 5);

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (ст. 7);

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ст. 16);

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам (ст. 19);

У разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку.

Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом (ст. 25).

В даному випадку скарга ОСОБА_2 від 08.08.14 р. на ім'я Міністра охорони здоров'я України зареєстрована 14.08.14 р. вх. С-9780 згідно відмітки на наданій суду копії звернення.

Відповідно, згідно ст. 7 Закону, скарга мала в термін не більше п'яти днів бути переслана за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення, якщо відповідач дійшов висновку про те, що питання, порушені в скарзі, не входять до повноважень Міністерства охорони здоров'я України.

Згідно наданих суду доказів відповідач лише листом від 23.10.14 р. №3.17-С-12704/С-9780/11538-зв скерував скаргу позивача для розгляду до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, що свідчить про порушення передбаченого п'ятиденного терміну для скерування скарги за належністю та повідомлення позивача про таке скерування.

В той же час, можливо погодитисяся з відповідачем щодо наявності підстав для пересилання скарги позивача для розгляду за належністю до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а саме.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: 3) затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; 4) призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.11 р. №467, Міністерство охорони здоров'я України (МОЗ України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням (п. 1);

МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань: 6) у сфері охорони здоров'я: 6.1) забезпечує в межах своєї компетенції додержання закладами охорони здоров'я, підприємствами, установами та організаціями права громадян на охорону здоров'я; 6.40) здійснює контроль за використанням бюджетних коштів у визначених сферах; 12) утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі медичні заклади, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України; 13) виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління (п. 4);

МОЗ України здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через структурні підрозділи з питань охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій (п. 6).

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління закладами освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; б) делеговані повноваження: 2) забезпечення відповідно до закону розвитку всіх видів освіти і медичного обслуговування, розвитку і вдосконалення мережі освітніх і лікувальних закладів усіх форм власності, фізичної культури і спорту, визначення потреби та формування замовлень на кадри для цих закладів, укладення договорів на підготовку спеціалістів, організація роботи щодо удосконалення кваліфікації кадрів, залучення роботодавців до надання місць для проходження виробничої практики учнями професійно-технічних навчальних закладів.

Оскільки Комунальний заклад "Криворізька міська лікарня №14 ДОР" не відноситься до закладів охорони здоров'я державної власності, і його діяльність забезпечується та управляється територіальною громадою, за рахунок майна якої його створено, то розгляд скарг щодо діяльності цього закладу відноситься до компетенції виконавчого органу відповідної міської ради, у зв'язку з чим відповіді по суті скарги позивача надає Департамент охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 09 червня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 04 червня 2015 року.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.