Справа № 145/2316/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 145/2316/14-а

28 травня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії, обмеженні її розміру і зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії, обмеженні її розміру і зобов'язання вчинення певних дій.

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, змінено постанову суду першої інстанції.

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про роз'яснення постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року. Заява позивача про роз'яснення рішення суду вмотивована тим, що внаслідок незрозумілості рішення від 05 лютого 2015 року є неправильне його виконання відповідачем, що призвело до суттєвого зменшення розміру пенсії позивача.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з тим, представником відповідача до суду апеляційної інстанції подано заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви про роз'яснення судового рішення, вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Тобто, роз'яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення, а саме, мають місце положення, які викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суть роз'яснення судового рішення полягає в тому, що суд має пояснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, або є незрозумілим для зацікавлених осіб, що позбавляє його можливості реалізації або оскарження.

Отже, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, а також (або) для державного виконавця, суд з їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач перебувала у шлюбі та спільно проживала з ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 маючи стаж роботи 39 років 1 місяць 12 днів, звільнений з посади судді Тиврівського районного суду у зв'язку з виходом у відставку згідно Постанови Верховної Ради України від 16 січня 2003 року №465-ІУ. До виходу у відставку обіймав і адміністративну посаду - був головою Тиврівського районного суду Вінницької області. З січня 2003 року по день смерті ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У грудні 2014 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника .

Однак, рішенням комісії управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі від 9 грудня 2014 року №125444 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року позов задоволено, а саме: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України "Про державну службу" та зобов'язано скасувати як незаконне рішення комісії УПФУ у Тиврівському районі від 9 грудня 2014 року (протокол №125444), а також зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 70 відсотків від суми середньомісячного заробітку померлого годувальника, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 у розмірі 16199,40 грн. (23142,00 грн. х 0,70 =16199,40 грн.) з часу звернення до УПФУ.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року, змінено постанову суду першої інстанції, а саме абзац 3 резолютивної частини постанови викладено у наступній редакції: "Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 70 відсотків від суми середньомісячного заробітку померлого годувальника, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 з часу звернення до УПФУ." У решті постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2014 року залишено без змін.

Отже, суд першої та апеляційної інстанції встановив право позивача на призначення та виплату пенсії по втраті годувальника за нормами частини 10 та 11 статті 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 70% від суми середньомісячної заробітної плати померлого годувальника, згідно з довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 з часу звернення до Пенсійного органу.

Згідно з довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 станом на 01.12.2014 року суддівська винагорода для обчислення пенсії становить 23142,00 грн.

Враховуючи норми частини 10 та 11 статті 37 Закону України "Про державну службу" пенсійне забезпечення ОСОБА_1 має обраховуватись наступним чином 23142,00 грн. ? 0,70, відповідно до змісту та обсягу соціальних гарантій визначених законодавством на момент виникнення права на пенсію по втраті годувальника.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції змінюючи постанову суду від 25 грудня 2014 року керувався правовою позицією Вищого адміністративного суду України, що висловлена в ухвалі від 26 листопада 2014 року по справі №К/9991/56704/11.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Керуючись статтями 170, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року у справі №145/2316/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії, обмеженні її розміру і зобов'язання вчинення певних дій задовольнити.

Роз'яснити постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року зазначивши, що призначення та виплата пенсії відповідно до вимог частини 10 та 11 статті 37 Закону України "Про державну службу" має нараховуватись у розмірі 70% від суми середньомісячної заробітної плати померлого годувальника, згідно з довідкою Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 (сума для обчислення пенсії 23142,00 грн.) з часу звернення до Пенсійного органу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.