Справа № 819/552/13-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Справа № 876/6727/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Мачик Світлани Романівни, першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та заборону вчиняти дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Мачик Світлани Романівни, першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3, в якому, із урахуванням зміни позовних вимог, просить:

визнати протиправними дії державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Малик С.Р. щодо складання актів державного виконавця від 15.02.2013 року та від 20.02.2013 року відносно майна позивача, що знаходиться по АДРЕСА_1;

визнати протиправною бездіяльність першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ щодо не розгляду її вимоги від 27.02.2013 року;

визнати протиправними дії першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ щодо знищення майна позивача, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, яка виразилась у ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на її звернення від 27.02.2013 року, зареєстровану за вх. № 18/1/1956 від 28.02.2013 року, у виконавчому провадженні № 36132829. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувані акти від 15.02.2013 року та 20.02.2013 року складені державним виконавцем першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Малик С.Р. при перевірці виконання судового рішення в межах виконавчого провадження № 36132829 та фіксують факти не виконання боржником наказу господарського суду Тернопільської області № 13/11/5022-471/2012 від 22.10.2012 року щодо демонтування торгового кіоску, який знаходиться у його володінні по АДРЕСА_1. Такі акти державного виконавця відповідають вимогам, що визначені до таких процесуальних документів та передбачені підпунктом 1.5.2 пункту 1.5 Інструкції, наведена суть проведених виконавчих дій. зазначені встановлені державним виконавцем факти.

У подальшому при приведенні до виконання судового рішення шляхом демонтажу торгового кіоску, який знаходиться у володінні ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, державним виконавцем складені два акти від 07.03.2013 року, такі дії щодо виконання судового рішення, які зафіксовані у відповідних актах, відповідають положенням частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому судом не встановлено вчинення дій державним виконавцем, які порушували б права та інтереси позивача, зокрема, при складанні оскаржуваних актів від 15.02.2013 року та 20.02.2013 року.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що повідомлення про результати розгляду звернення (вимоги) особи, яка не є стороною виконавчого провадження та не відноситься до інших учасників виконавчого провадження, не належить до компетенції державного виконавця. Оскільки першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції не надано суду доказів надання відповіді за результатами розгляду звернення (вимоги) ОСОБА_1 від 27.02.2013 року у порядку та строки, встановлені чинним законодавством, тому суд першої інстанції дійшов до переконання, що мала місце бездіяльність першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ, яка виразилась у ненаданні ОСОБА_1 письмової відповіді на її звернення (вимогу) від 27.02.2013 року, зареєстровану за вхідним № 18/1/1956 від 28.02.2013 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржуваними актами державного виконавця від 15.02.2013р., 20.02.2013р. описано саме її майно - торговий кіоск, всупереч тому, що вона не являюсь стороною виконавчого провадження і щодо демонтажу її майна не існує жодного судового рішення.

Апелянт посилається на те, що матеріали виконавчого провадження містять заяву ОСОБА_3 про те, що за адресою АДРЕСА_1 у нього у власності не має жодного майна, а після подання нею заяви до відповідача від 27.02.2013 р., відповідач безпідставно її не розглянув, наслідком чого є визнання такої бездіяльності протиправною, а також відсутність будь-якого реагування на таку заяву позбавило можливості надання нею відповідних документів та пояснень, та відповідно знищення мого майна.

Вказує на те, що в наказі господарського суду Тернопільської області зазначено, що торговий кіоск знаходиться у володінні відповідача ОСОБА_3, і жодного слова про власника не зазначається. Крім того, в наказі зазначено про умовне місце розташування торгового кіоску, яким володіє ОСОБА_3, а саме АДРЕСА_1, але конкретного місця знаходження не наводиться, також не вказано номер такого об'єкта, його площу та документи на підставі яких ОСОБА_3 володіє таким обєктом, з якого часу, що свідчить про неможливість виконання такого рішення суду без з'ясування таких обставин.

За адресою АДРЕСА_1 знаходяться сотні торгових кіосків, і юридичних осіб (міський торговий ринок), що в свою чергу вказує на відсутність конкретизації як позовних вимог стягувача ОСОБА_5, так і рішення господарського суду.

Вважає, що за наслідками розгляду її заяви від 27.02.2013 р. державний виконавець повинен був би звернутись до господарського суду Тернопільської області з відповідною заявою для роз'яснення рішення суду, який саме торговий кіоск слід демонтовувати, оскільки конкретного місця розташування в наказі суду не визначено, а об'єкт, який описано належить їй.

Тобто, в даному випадку відбулось протиправне позбавлення її права власності зі сторони відповідача, і визнання порушення такого права судом першої інстанції протиправно не визнано.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 25 цього Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.07.2012 року у справі № 13/11/5022-471/2012 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 зобов'язано суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в двотижневий термін з дня набрання рішенням законної сили звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розміщений торговий комплекс «Сучаснки», шляхом демонтування торгових кіосків, які знаходяться у їхньому володінні по АДРЕСА_1. Вказане рішення набрало законної сили 1 жовтня 2012 року.

22.10.2012 року господарським судом Тернопільської області видано накази, зокрема. № 13/11/5022-471/2012 про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розміщений торговий комплекс «Сучасник», шляхом демонтування торгового кіоску, який знаходиться у його володінні по АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 18.01.2013 року у справі № 13/11/5022-471/2012 внесено виправлення у п.2 резолютивної частини рішення та у накази про примусове виконання, шляхом зазначення даних про стягувача - ОСОБА_5

28 січня 2013 року державним виконавцем ВДВС на підставі заяви представника стягувача та наказу господарського суду Тернопільської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 36132829 щодо боржника ОСОБА_3, якою боржнику надано добровільний термін для виконання наказу до 04.02.2013 року. Копії постанови надіслано сторонам супровідним листом від 29.01.2013 року за вих. № 19/1979-17 рекомендованою кореспонденцією, квитанція № 9790.

4 лютого 2013 року до ВДВС від боржника ОСОБА_3 надійшов запит на інформацію за вх. № 18/1/1130, стосовно наявності чи відсутності виконавчого провадження та надання їй копій відповідних документів.

На підставі даного запиту, 05.02.2013 року начальником ВДВС у відповідності до положень статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено перевірку виконавчого провадження № 36132829 та винесено постанову, у якій зазначено, що постанова про відкриття даного виконавчого провадження надіслана боржнику державним виконавцем не за адресою його проживання, а за місцем знаходження торгового кіоску (АДРЕСА_1), який знаходиться на території торгового комплексу «Сучасник» та підлягає демонтуванню згідно з наказом господарського суду Тернопільської області № 13/11/5022-471/2012 від 22.10.2012 року.

Це позбавило можливості сторону виконавчого провадження скористатися правами, наданими Законом України «Про виконавче провадження» і начальником ВДВС у постанові про перевірку даного виконавчого провадження державного виконавця зобов'язано в термін до 06.02.2013 року винести постанову про відкладення виконавчих дій, а її копії надіслати сторонам для відома та виконання. Інших дій, які б суперечили чинному законодавству, начальником ВДВС при перевірці виконавчого провадження № 36132829 виявлено не було.

На виконання зазначеної постанови начальника ВДВС державним виконавцем 06.02.2013 року винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 13.02.2013 року, копію якої надіслано сторонам виконавчого провадження згідно із супровідним листом за вих. №19/3428-17 від 06.02.2013 року рекомендованою кореспонденцією (квитанція № 1315).

15 лютого 2013 року з метою проведення перевірки виконання рішення суду державним виконавцем було здійснено вихід за місцем його виконання за адресою АДРЕСА_1. У ході перевірки встановлено, що рішення суду боржником не виконано. За результатами перевірки складено акт від 15.02.2013 року із зазначенням у ньому про те, що повторна перевірка виконання рішення суду відбудеться 20 лютого 2013 року.

Окрім того, за наслідками складення акту 15.02.2013 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_3 надіслано вимогу про добровільне виконання рішення суду, якою зобов'язано виконати рішення суду у термін до 20.02.2013 року та повідомлено про повторне проведення перевірки 20.02.2013 року.

18 лютого 2013 року державним виконавцем у відповідності до ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 170,00 грн. за невиконання рішення суду.

20 лютого 2013 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за місцем виконання з метою проведення перевірки виконання рішення суду та встановлено, що рішення суду повторно не виконано, про що складено відповідний акт.

Одночасно, 20.02.2013 року першим відділом ДВС Тернопільського МУЮ направлено звернення в господарський суд Тернопільської області щодо набрання законної сили ухвалою господарського суду Тернопільської області від 18.01.2013 року, якою внесено виправлення у накази, що перебували на виконанні, у зв'язку з чим 21.02.2013 року винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 28.02.2013 року.

Згідно відповіді господарського суду Тернопільської області від 25.02.2013 року № 293/2013 видно, що ухвала господарського суду Тернопільської області від 18.01.2013 року у справі № 13/11/5022-471/2012 набрала законної сили 18.01.2013 року та є чинною, оскільки Львівським апеляційним господарським судом не скасована

26 лютого 2013 року за повторне невиконання рішення суду державним виконавцем згідно з ч. 2 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 340,00 грн.

05.03.2013року державним виконавцем повторно направлено вимогу ОСОБА_3 від 04.03.2013 року за вих. № 19/6601-17, зобов'язано боржника до 07.03.2013 року самостійно звільнити від майна торговий кіоск, який розміщений на території торгового комплексу «Сучасник» та знаходиться у володінні боржника, та зобов'язано сторони знаходитись 07.03.2013 року о 11.00 год. по місцю проведення виконавчих дій, а саме: АДРЕСА_1. Вимога направлена ОСОБА_3 поштовим зв'язком рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

7 березня 2013 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого вимога від 4 березня 2013 року не виконана і станом на 7 березня 2013 року боржник на місце проведення виконавчих дій не з'явився.

У зв'язку із цим державним виконавцем прийнято рішення про організацію демонтування торгового кіоску без участі боржника на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заходи примусового виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, які вживались державним виконавцем з моменту відкриття виконавчого провадження, зокрема, виходи за місцем знаходження майна, яке підлягало демонтажу, з відповідним складенням актів від 15 лютого 2013 року і від 20 лютого 2013 року та фіксацією у цих актах відповідних фактів у відповідності до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» з метою встановлення стану виконання рішення боржником, визначеним у виконавчому документі, так само і як прийняття державним виконавцем рішення про організацію демонтування торгового кіоску без участі боржника, вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та виконавчим документом.

Апелянт посилається на те, що під час розгляду справи № 13/11/5022-471/2012 та при винесенні за наслідками її розгляду рішення від 09.07.2012 року, господарський суд Тернопільської області невірно встановив власника майна та помилково вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_1, яка є власником демонтованого торгового кіоску, та яка не була залучена господарським судом до участі у справі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Згідно статті 93 зазначеного Кодексу, апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Вказані норми Господарського процесуального кодексу України кореспондуються з частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено оскарження рішення господарського суду Тернопільської області, відповідно до якого видано виконавчий документ, а тому, на думку апеляційного суду, у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу до суду, який його видав на підставі положень ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України він суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції лише у межах апеляційної скарги, а у іншій частині постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року будь-ким оскаржена не була.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі №819/552/13-а за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Мачик Світлани Романівни, першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та заборону вчиняти дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник