Справа № 21006/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" серпня 2010 р. справа № 2а-151/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.
суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.
при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та стягнення заборгованості за продовольче забезпечення, -

в с т а н о в и л а:
У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 з невиплати грошової компенсації неправомірною та стягнути з відповідача на її користь суму не сплаченої грошової компенсації у розмірі 18597,89 грн. Також, просила суд судові витрати та витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона проходила військову службу у відповідача. Однак, з 11.03.2000 року по 12.07.2006 року вона не отримувала належний їй продовольчий пайок або грошову компенсацію замість нього. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 316 від 12.03.1996 року «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України і інших військових формувань`до 10.03.2000 року військовослужбовці забезпечувались продовольчим пайком, а з 11.03.2000 року положення Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», що зупинили дію ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями компенсації замість продовольчого пайку, не відміняє ч. 1 ст. 9 даного Закону, який гарантує матеріальне, продовольче і інші види забезпечення військовослужбовцям.

Відповідач проти позову заперечував.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано незаконною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 в невиплаті грошової компенсації за продовольче забезпечення. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче забезпечення у розмірі 18597,89 грн. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 185 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн.

Не погодившись з постановою суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, апелянт просив суд вирішити питання про поворот виконання судового рішення, зобов`язавши позивача повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнуті кошти у сумі 18597,89 грн., а також стягнути з позивача на їх користь витрати на сплату судового збору у розмірі 94,10 грн. Посилалося на те, що дія положення ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яке надавало право військовослужбовцям на отримання грошової компенсації замість речового майна, була зупинена Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» і на час виникнення спірних правовідносин дія цього положення не відновлювалася.

Заперечення на апеляційну скаргу іншими сторонами до суду не подавалися.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді відповідального виконавця відділення особового складу управління військової частини НОМЕР_1 , де і знаходилася на грошовому та продовольчому забезпеченні.

Відповідно до витягу з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 152 від 12.07.2006 р., ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку за статтею 85 п.п. «б» - за віком, та, відповідно, з 12.07.2006 року її виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вiд 20 грудня 1991 року дійсно було встановлено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що ст.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`від 17.02.2000 № 1459/3 дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соцiальний i правовий захист вiйськовослужбовцiв та членiв їх сiмей`було призупинено в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Дія ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була призупинена з 11.03.2000 р. З цього ж часу було припинено фінансування Збройних Сил України на виплату грошової компенсації замість речового майна.

Тобто, з моменту набрання чинності Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», позивач втратив право на отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення у зв`язку із зупиненням дії норми закону, що його встановлювала.

Посилання суду першої інстанції на постанову КМУ "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" №426 від 29.03.2002 року на підставі якої було розроблено Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.02р. № 402 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.12.02р. за № 992/7280 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Зазначеною постановою № 426 затверджено нові норми харчування військовослужбовців, які не зупинялись Законом України "Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року. А отже, згідно примітки №1,6 до постанови № 426 "харчуванням забезпечуються військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, мічмани і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом...", разом з тим згідно постанови КМУ №426 від 29.03.2002 року, примітки №1,6 право на харчування за рахунок держави мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики" мічмани і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, працівники авіації МНС. які постійно працюють на аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і безпосередньо обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоту планери, екраноплани, мотодельтаплани тощо) та забезпечують їх польоти...".

Таким чином, в Постанові КМУ №426 від 29.03.2002 року згідно до примітки №1 навіть згадки немає про грошову компенсацію за продовольче забезпечення. Тому продовольчий пайок, видачу якого призупинено, та добова вартість норм харчування різні за своїм поняттям та мають різне правове обґрунтування.

Пунктом 2.1 вищевказаного Положення встановлено, що забезпечення військовослужбовців продовольством здійснюється за нормами харчування військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженими постановою № 426. Згідно норм забезпечення, затвердженими постановою № 426 не передбачено надання продовольчого забезпечення та видачу пайків особам офіцерського складу.

Згідно вимогам підпункту б) примітки 1 до норми №1 вказаного Положення право на харчування за рахунок держави мають військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики (мічмани) і військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і які постійно працюють на аеродромах, полігонах, технічних і стартових позиціях і безпосередньо обслуговують літальні апарати (літаки, вертольоти, планери тощо) та забезпечують їх польоти.

Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів`не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, а тому відмова позивачу у виплаті компенсації за не отримане речове майно з 11 березня 2000 року є правомірною і, відповідно, вимоги позовної заяви ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

До того ж, посилання суду першої інстанції на те, що Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким призупинена видача продовольчого забезпечення з 11.03.2000 року суперечить Конституції України, а тому не може бути прийнятий при розгляді конкретної суми визнається колегією суддів безпідставним, оскільки питання про відповідність даного Закону Конституції України не входить до компетенції адміністративних судів України.

Судом першої інстанції невірно вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Так, висновок суду, щодо стягнення з відповідача витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. є безпідставним, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, відповідно до частини 2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 185грн. скасувати.

Щодо вимог Міністерства оборони України стосовно повороту виконання рішення колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1, ч.2 ст. 265 КАС України питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення, він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі. У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання.

Відповідно до наданої апелянтом копією постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с.43), постанову суду першої інстанції виконано, на користь позивача перераховано стягнуту з відповідача заборгованість в сумі 18597,89грн.

Вимоги щодо стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у розмірі 94,10грн. не підлягають задоволенню на підставі ч.2 ст. 94 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права, що, в свою чергу, є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування постанови суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2007 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Здійснити поворот виконання постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2007 року.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Міністерству оборони України безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 18597,89 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

А.В.Суховаров