Справа № 826/4992/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2015 року № 826/4992/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАП Україна"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАП Україна» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 06.03.2015 №0, №0.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 04.02.2015 №100/26-55-22-10/37506358 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «ГАП Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ГАП Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 за результатом якої складено акт від 04.02.2015 №100/26-55-22-10/37506358 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено, зокрема, порушення позивачем п. 138.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 26 950 455 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 601 106 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.03.2015:

- №0, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 26 950 455 грн.;

- 0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 751 382 грн. (за основним платежем 601 106 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 150 276 грн).

Податковий орган в акті перевірки вказує на порушення позивачем п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України, оскільки позивач проводив діяльність, яка підлягає патентуванню, проте до податкових декларацій за період 2012 рік, 2013 рік додатки ТП до рядків 08 та 12 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств «Розрахунок податку на прибуток отриманий від діяльності, що підлягає патентуванню» до податкового органу не подано.

Також, відповідно до висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, підставою для донарахування позивачу податкових зобов'язань слугували наступні обставини: віднесення до складу валових витрат, витрати, які не пов'язані з провадженням господарської діяльності по операціям з ТОВ «ІС Либідь», ТОВ «Еколь Логістік», ТОВ «ГУМ» та віднесення до складу податкового кредиту з ПДВ ТОВ «ІС Либідь», ТОВ «Еколь Логістік», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Сумма Україна» послуг не пов'язаних з провадження господарської діяльності по накладним оформленим з порушенням вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ІС Либідь» укладено договір на виконання послуг (з адміністрування та обслуговування товару) від 24.10.2012 №384,в відповідно до умов якого ТОВ «ІС Либідь» передано позивачу в оренду приміщення.

На виконання вище зазначеного договору ТОВ «ІС Либідь» надано позивачу акти наданих послуг, податкові накладні, факт оплати позивачем послуг підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що ТОВ «ІС Либідь» надано позивачу маркетингові послуги та послуги з експлуатації та технічного обслуговування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ГУМ» було укладено договір оренди від 30.03.2012 №154 приміщень комерційного призначення в торговому комплексі «ПАССАЖ».

На виконання вище зазначеного договору ТОВ «ГУМ» надано позивачу акти наданих послуг, податкові накладні, факт оплати позивачем послуг підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що ТОВ «ГУМ» надано позивачу маркетингові послуги та послуги з експлуатації та технічного обслуговування.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Еколь Логістік» укладено договір на виконання послуг (з адміністрування та обслуговування товару) від 25.04.2011 №26/0411, відповідно до якого ТОВ «Еколь Логістік» приймає на себе зобов'язання надавати комплекс складських послуг, зокрема: послуги зі зберігання, складського обслуговування товарів позивача, а також послуг з адміністрування та обслуговування товару позивача.

На виконання вище зазначеного договору ТОВ «Еколь Логістік» надано позивачу акти наданих послуг, податкові накладні, факт оплати позивачем послуг підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Позивачем надано суду копії товарно-транспортних накладних, накладних на внутрішнє переміщення товару, відповідно до яких орендовані відповідно до умов вказаних вище договорів приміщення використовувались позивачем для реалізації одягу GAP, тобто приміщення використовувались позивачем у власній господарській діяльності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Сумма Україна» укладено наступні договори підряду: від 15.01.2013 №15/01/16 на виконання додаткових будівельних робіт в приміщенні магазину за адресою: м. Київ, вул. Горького 176 ТРЦ «Океан Плаза»; від 04.02.2013 №04/02/13 на виконання за заявкою позивача послуг з будівельно-технічних робіт в приміщення магазину за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 50; від 31.08.2012 на виконання робіт з адаптації приміщення.

На виконання вказаних вище договорів позивачем та ТОВ «Сумма Україна» складено акти виконаних робіт від 27.05.2013, від 28.02.2013, від 31.12.2012, податкові накладні, копії яких долучено до матеріалів справи. Факт оплати позивачем послуг підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, позивачем надано суду копію ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 13.05.2011 виданої ТОВ «Сумма Україна» на виконання будівельних робіт, довідок про ТОВ «Сумма Україна» про штатний розклад товариства на 2012 та 2013 рока та оборотно-сальдових відомостей по рахункам 10 (місця зберігання; необоротні активи), 11 (необоротні активи), 281 (місця зберігання, ТМЦ, партії), 20 (місця зберігання, ТМЦ, партії) ТОВ «Сумма Україна», відповідно до яких останнє мало матеріально-технічну базу та товарно-матеріальні цінності для виконання послуг за вказаними договорами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що в період 2012-2013 роки він перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ГАП Україна», працював керуючим магазином, розташованому на Хрещатику, 50. Підрядні роботи в приміщенні магазину за вказаною адресою виконувались щодо перепланування приміщення, усунення недоліків ремонту та декорування магазину. Субпідрядні організації для виконання ремонту не залучались. Свідок повідомив, що він візуально перевіряв як виконувались ремонтні роботи, якщо були виявлені недоліки він, свідок, повідомляв керівництву, недоліки усувались. Також, свідок пояснив, що акти виконаних орбіт він не підписував, але підрядні роботи були виконано, що було видно візуально. Період виконання робіт приблизно січень-лютий 2013 року. Працівників, які виконували підрядні роботи він особисто бачив, всі матеріали та обладнання необхідні для виконання підрядних робіт привозила підрядна організація.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Сумма Україна», ТОВ «ІС Либідь», ТОВ «Еколь Логістік», ТОВ «ГУМ» виконувались сторонами у повному обсязі.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на акти ДПІ у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська від 13.02.2013 №196/224/38113479, від 12.06.2013 №600/224/38361091; Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 08.04.2013 №416/22.5-10/30285569; ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 30.08.2013 №954/26-55-22-03/37505988 відповідно до яких не підтверджено факт виконання будівельних робіт ПП «Дузер», ТОВ «Атріум Сервіс Плюс», ПП «Аплікат», ТОВ «Размус» для ТОВ «Сумма України» суд зазначає наступне.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Отже висновки податкового органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «Сумма України» з ПП «Дузер», ТОВ «Атріум Сервіс Плюс», ПП «Аплікат», ТОВ «Размус» не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються позивача.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача (ТОВ «ІС Либідь», ТОВ «Еколь Логістік», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Сумма Україна») зареєстровані в якості платника податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення спірних господарських операцій та видачі податкових накладних контрагенти позивача були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали свідоцтво платника податку на додану вартість, яке не було анульовано.

Разом з тим, слід також відзначити, що фінансово-господарські відносини позивача з ТОВ «ГУМ» за договором оренди приміщень комерційного призначення у торговому комплексі «Пассаж» від 30.03.2012 №154 були предметом перевірки податкового орану за результатом якої складено акт від 27.12.2012 №1248/22-3/37506358 та було винесено податкові повідомлення-рішення, які в подальшому оскаржено позивачем в судовому порядку.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014 у справі №К/800/34575/13 за позовом ТОВ «ГАП Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві встановлено, що сплата ТОВ «ГАП Україна» на користь ТОВ «ГУМ» експлуатаційних витрат є однією з умов договору оренди приміщення, визначених договором від 30.03.2011 для здійснення своєї господарської діяльності. Отже, суми податку на додану вартість, сплачені позивачем у ціні придбання таких експлуатаційних витрат правомірно включено позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «ІС Либідь», ТОВ «Еколь Логістік», ТОВ «ГУМ», ТОВ «Сумма Україна» податкових накладних за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та неправомірним.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 138.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Щодо доводів податкового органу про порушення позивачем п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України, оскільки позивач проводив діяльність, яка підлягає патентуванню, проте до податкових декларацій за період 2012 рік, 2013 рік додатки ТП до рядків 08 та 12 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств «Розрахунок податку на прибуток отриманий від діяльності, що підлягає патентуванню» до податкового органу не подано, суд зазначає наступне.

Зокрема, податковий орган в акті перевірки вказує, що оскільки діяльність позивача підлягає патентуванню (роздрібна торгівля одягом через мережі магазинів), ним безпідставно було задекларовано у рядку 06.5 Декларації з податку на прибуток підприємств за: IV квартал 2012 року у тому числі від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню за 2011 рік у сумі 2 375 510, 00 грн.; 2013 рік у тому числі від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню за 2012 рік у сумі 22 822 780, 00 грн.

Відповідно до п. 152.2. ст. 152 ПК України платник податку, який проводить діяльність, що підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, зобов'язаний окремо визначати податок від кожного виду такої діяльності та окремо визначати податок від іншої діяльності. З цією метою ведеться окремий облік доходів, отриманих від діяльності, що підлягає патентуванню, та витрат, пов'язаних з веденням діяльності з урахуванням від'ємного значення як результату розрахунку об'єкта оподаткування.

Отже, обов'язок вести окремий облік доходів і витрат виникає якщо платник податків здійснює різні види діяльності: діяльність, що підлягає патентуванню та діяльність, що не підлягає патентуванню.

З огляду на викладене, необхідність ведення позивачем окремого обліку доходів й витрат за операціями, що підлягають патентуванню відсутня податковим законодавством не передбачена, як непередбачена і необхідність заповнення Додатку ТП «Розрахунок податку на прибуток, отриманий від діяльності, що підлягає патентуванню» до рядків 08 та 12 Декларацій з податку на прибуток підприємств.

Крім того, формою Декларації з податку на прибуток підприємств в рядках 01-07 Декларації зазначаються відповідні показники від усіх видів діяльності, в т. ч. і від діяльності, що підлягає патентуванню, тому висновок про неможливість декларування позивачем у рядку 06.5 від'ємного значення як результату розрахунку об'єкта оподаткування, отриманого від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню є неправомірним.

Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем п. 150.1 ст. 150 ПК України є необґрунтованим.

Необґрунтованість висновку про порушення позивачем п. 138.2, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 26 950 455 грн. прямо вказує на протиправність податкового повідомлення-рішення від 06.03.2015 №0 та є підставою для його скасування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАП Україна" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.03.2015 №0, №0 прийняті Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2015