Справа № 11265/10
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2010 р. справа № 2а-322/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню та виплаті не в повному обсязі державної та додаткової пенсії відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії (основної та додаткової) відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 01.01.2009 року виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як інваліду 3 групи та ст. ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту»з розрахунку 30 % прожиткового мінімуму для осіб , які втратили працездатність, та нараховувати в подальшому. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3-ї групи. Саме в порядку ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року позовні вимоги було задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті державної та основної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в 2009 році у розмірах передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Зобовязано відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової щомісячної пенсії позивачу відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за 2009 рік з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в Законі України про «Державний бюджет на 2009 рік»та забезпечити виплату цих сум.

Позивач не погодившись з даною постановою суду подав апеляційну скаргу в якій просить постанову частково скасувати та задовольнити його вимоги в частині перерахунку основної та додаткової пенсії в подальшому, посилаючись на те, що пенсія призначається довічно, а тому не може обмежуватись будь-яким часом.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська просить постанову суду в частині задоволених вимог скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовувався ними для перерахунку пенсії становить 19,91 грн., що відповідає постанові Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року. Крім того пенсія позивачу виплачується відповідно до розмірів встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали подану апеляційну скаргу, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги управління Пенсійного фонду.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська підтримав подану ними апеляційну скаргу із зазначених в ній підстав.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити виходячи з наступного.

Посвідченням серії А № 443481 підтверджено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.8). Відповідно до довідки МСЕК останньому встановлена ІІІ група інвалідності з 06.02.2006 р., а з 16.09.10 р. встановлена ІІ група інвалідності безстроково. Інвалідність повязана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС .

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів IIІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, а інвалідів ІІ групи 8 мінімальних пенсій за віком. Статтею 50 названого Закону визначено, що особам віднесеним до категорії першої призначається щомісячна додаткова пенсія: для інвалідів 3 групи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а інвалідів 2 групи 75% мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у розмірі не менше 6 та 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду завдану здоровю не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, як на тому наполягав відповідач, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку пенсійні органи, і несе обовязок по своєчасній та повній виплаті пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків ( справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо отримання пенсії у розмірах, які визначені Законом України № 796-ХІІ є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при визначенні розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що частиною третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до положення статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції чинній з 1 січня 2006 року інвалідам війни 3 групи пенсії підвищуються на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Як вбачається з матеріалів справи дане підвищення до пенсії позивачу проводиться у встановленому розмірі, а тому судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні вимог позивача в частині підвищення його пенсії на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

В той же час при визначені періоду перерахунку та виплати пенсії, колегія суддів враховує те, що позивачу інвалідність, що повязана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС встановлена довічно, призначення та виплата пенсії носить безстроковий характер, за заявою пенсіонера вид пенсії може змінюватися, а тому визначення кінцевого періоду перерахунку та виплати пенсії може не обмежуватись.

Таким чином, вірно встановивши фактичні обставини справи, та вірно визначивши матеріальний закон, яким регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції допустив помилку в визначенні періодів з якого та по який час позивачу слід проводити перерахунок пенсії у розмірі, передбаченому ст. 50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 201, ст.ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року змінити, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст.54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 01 січня 2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська провести ОСОБА_1 перерахунок та забезпечити виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до вимог ст.50, п.4 ст.54, п.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: держаної пенсії - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2009 року по 15.09.2010 року включно, а держаної пенсії - у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 16 .09.2010 року довічно із застосуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В решті постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2010 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 08 жовтня 2010 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров