Справа № 18107/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2010 р. справа № 2а-89/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

при секретарі судового засідання: Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2009 р. по справі № 2а-89/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про зобов'язання здійснити виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов`язати відповідача призначити та виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку , починаючи з 01.01.2009 року, в розмірі передбаченому ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням», але не менше розміру прожиткового мінімуму встановленого для застрахованої працездатності особи, стягнути з відповідача недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.04.2007 року та по 31.12.2008 року у розмірі 9968,70 грн.

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 травня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування, призначення та виплати позивачу державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 07.07.2007 року по 31.12.2007 року, зобов`язано відповідача донарахувати та виплатити позивачу недоотриману у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1900,06 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка 04.09.2006 року народила доньку ОСОБА_2 (а.с.10), є застрахованою особою та знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

На 2007 рік правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розмір виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не встановлювався, а постановою КМУ № 32 від 16.01.2007 року встановлено, що дана допомога у 2007 році застрахованим особам призначається органами праці та соціального захисту населення за місцем їх проживання і в ІІ-ІV кварталах ними ж і виплачується.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, а позивач не навів поважних причин пропуску такого строку. Вказуючи на відсутність пропуску строку суд першої інстанції не зазначив коли позивачка дізналася про своє порушене право та не навів доказів зазначеним обставинам.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки позивач звернувся до суду в січні 2009 року.

Що стосується позовних вимог за 2008 рік, суд першої інстанції правомірно вирішив данні вимоги.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми в редакції від 28.12.2007 року право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Таким чином, з 2008 року виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачці повинні здійснюватися у відповідності з Законом України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, оскільки обмеження щодо таких виплат лише не застрахованим особам були зняті.

Положеням п. 23 пп. 7 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік стаття 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми була викладена в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 23 ЗУ Про Державний бюджет України на 2008 рік не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі по 130 грн. щомісячно з січня 2008 року. У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог за 2008 рік.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 травня 2009 року скасувати в частині задоволених вимог.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: В.Ю. Поплавський

ОСОБА_3