Справа № 21120/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2010 р. справа № 14/455/08-АП-4/628/08-АП-14/595/08-АП

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Кожан М.П. Католікяна М.О.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області

на постанову: Господарського суду Запорізької області від 21 січня 2009 року по справі №14/455/08-АП-4/628/08-АП-14/595/08-АП

за позовом: Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області до: Комунального підприємства "Згода"

про: стягнення економічних санкцій,

встановила:

Державна інспекція з контролю за цінами в Запорізькій області звернулась до Господарського суду Запорізької області із позовом про стягнення з комунального підприємства "Згода" економічних санкцій в сумі 39 910 грн. 35 коп.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 21 січня 2009 року по справі № 14/455/08- АП-4/628/08- АП-14/595/08-АП в задоволенні вимог позивача відмовлено. При цьому суд виходив з того, що рішення субєкта владних повноважень є протиправним, оскільки винесено на підставі неналежного акта перевірки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати постанову Господарського суду Запорізької області від 21 січня 2009 року по справі Ш4/455/08-АП-4/628/08-АП-14/595/08-АП та винести постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що предметом спору по справі №14/455/08- АП-4/628/08- АП-14/595/08- АП є стягнення економічних санкцій, а не визнання протиправним рішення позивача про стягнення економічних санкцій від 09 лютого 2008 року, яке фактично було предметом розгляду справи у суді першої інстанції.

Наголошує на правомірності застосування до відповідача економічних санкцій за невідповідність вимогам ГОСТу 2874-82 якості питної води, постачання якої на території с. Охримівка Якимівського району Запорізької області здійснює відповідач.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

В судове засідання представник апелянта не зявився, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та пояснив, що суд першої інстанції вірно зясував дійсні обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державною інспекцією з контролю за цінами в Запорізькій області з 17 по 21 грудня 2007 року згідно з планом роботи на II півріччя 2007 року проведено перевірку комунального підприємства „Згода" з питання правильності порядку формування та застосування діючих тарифів на послуги з водопостачання, за результатами якої було складено акт від 21.12.2007 № 1336.

В ході перевірки Позивачем встановлено завищення розміру плати за послуги з централізованого водопостачання.

Відповідно до вимог п. 23 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі відхилення якості води від ГОСТу 2874-82 „Вода питьевая. Гигиенические требования и контроль за качеством" розмір плати за послугу з централізованого водопостачання повинен зменшуватися на 20% за весь строк відхилення якості води від встановлених нормативів.

Посилаючись на те, що результатами досліджень, проведених Якимівською районною санітарно-епідеміологічною станцією у 2006-2007 роках у селі Охримівка, встановлено відхилення якості води, яка постачається Відповідачем, від ГОСТу 2874-82, позивач за результатами перевірки та відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України „Про ціни і ціноутворення" та Інструкції про порядок застосування економічних, фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001 №298/519, до комунального підприємства застосував економічні санкції за порушення державної дисципліни цін, про що прийняв відповідне рішення від 09.02.2007 № 18 на суму 39910,35 грн., (сума порушення 13303,45 грн. і штраф у розмірі 200% від суми порушення - 26606,90 грн).

Проте, суд першої інстанції зазначає, що висновок про порушення відповідачем законодавства зроблено на підставі шести протоколів дослідження питної води, складених Якимівською районною СЕС в 2006-2007 році. Проби води здійснені в с. Охримівка із свердловин №№ 15,18,2,3, із свердловини в селі ОСОБА_2 та із свердловина № 2 в селі Шелюги.

Суд першої інстанції виходить з того, що тільки протокол № 84, складений 05.03.2007 року по свердловині № 15, має відношення до відповідача. Крім того, тариф, з урахуванням якого здійснені розрахунки позивача, що охоплюють період з 01.12.2006 року по 01.12.2007 року, затверджений Охримівською сільською радою тільки 25.04.2007 року , відсутній розрахунок необґрунтовано отриманої виручки; не зазначено в акті, чи було відомо про дослідження якості води відповідачу.

Таким чином, під час прийняття оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що рішення про застосування економічних санкцій прийнято на підставі неналежного акта перевірки, отже вимоги позивача залишені без задоволення.

Разом з тим, з такою правовою позицією погодитись не можна.

Судом першої інстанції по суті визнано неправомірним рішення, яким визначено суму економічних санкцій, стягнення яких є предметом позову, що розглядається.

Проте, обов'язок дослідження судом правомірності рішення суб'єкту владних повноважень, відповідно до положень ч. З ст. 2 КАС України встановлено лише у справах щодо оскарження цих рішень.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не визначав предметом позову оскарження рішення суб'єкту владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом звернувся суб'єкт владних повноважень, і він не просить суд захистити свободи та інтереси відповідача чи третіх осіб.

Тому, у суду немає підстав для виходу за межі позовних вимог і прийняття рішення на вимогу відповідача щодо визнання неправомірним рішення суб'єкта владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право суб'єкта господарювання оскаржити до адміністративних судів будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач таким правом не скористався. Вказане рішення у встановленому законом порядку не скасовано, а тому є чинним, що в свою чергу встановлює відповідні правові наслідки, а саме обов'язок його виконання.

Крім того, вказана правова позиція узгоджується із принципом належності доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно п. 1.5. Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України N 298/519 від 03.12.2001, підставою для застосування фінансових (штрафних) санкцій є порушення суб'єктами господарювання вимог спеціальних норм законодавства з питань ціноутворення, якими запроваджено регулювання цін (тарифів), зокрема формування, установлення та застосування цін (тарифів), нижчих від установлених мінімальних.

Згідно п. 1.6. Інструкції, необгрунтовано одержані суб'єктами господарювання, унаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами.Зазначені в рішеннях суми перераховуються суб'єктами підприємницької діяльності - порушниками за належністю самостійно, а в разі неподання установам банків платіжних документів зазначені суми стягуються відповідно до вимог законодавства.

Згідно п. 3.5.- 3.6. Інструкції рішення вважається виконаним і знімається з контролю після одержання відповідної інформації про зарахування сум економічних санкцій за належністю. У разі невиконання рішення, повного або часткового відхилення претензії чи залишення її без відповіді орган державного контролю за цінами в 30-денний термін подає позов про примусове стягнення суми економічних санкцій.

Згідно п. 4.1., 4.2. Інструкції, скарги на рішення про застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій, прийняті органами державного контролю за цінами, можуть направлятись керівникам цих органів або Державній інспекції з контролю за цінами. У разі незгоди з прийнятим рішенням спір про визнання його недійсним вирішується судом. Сплачені суми економічних та фінансових (штрафних) санкцій у разі скасування прийнятих рішень підлягають поверненню з тих бюджетів чи рахунків, на які їх було зараховано.

Отже, спірні відносини щодо стягнення економічних санкцій врегульовані Законом України «Про ціни і ціноутворення», «Про житлово-комунальні послуги», Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції України N 298/519, від 03.12.2001, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що предметом доказування за позовом, що розглядається, є саме прийняття позивачем рішення про застосування до відповідача економічних санкцій, отримання відповідачем цього рішення, сплив встановленого законодавством терміну для самостійної сплати відповідачем вказаних економічних санкцій та чинність цього рішення на момент звернення позивачем до суду із позовом (у випадку оскарження відповідачем цього рішення у судовому порядку чи набрало законної сили судове рішення у справі щодо його оскарження).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межи позовних вимог та надав правову оцінку рішенню субєкта владних повноважень. Разом з тим, відповідач не скористався у встановленому законом порядку своїм правом оскарження цього рішення, обравши неналежний спосіб захисту свого права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, отже апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги державної інспекції з контролю за цінами задовольнити.

Керуючись ст. ст. 196, 198, п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області на постанову Господарського суду Запорізької області від 21 січня 2009 року по справі № 14/45 5/08-АП-4/628/08-АП-14/595/08-АП -задовольнити.

Постанову Господарського суду Запорізької області від 21 січня 2009 року по справі № 14/455/08-АП-4/628/08-АП-14/595/08-АП скасувати.

Позовні вимоги задовольнити. Стягнути з комунального підприємства «Згода»економічні санкції на суму 39910,35 гривень в доход державного бюджету Якимівського району Запорізької області (рахунок № 0016, , МФО 813015 ГУДК України у Запорізькій області).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючи суддя О.М.Панченко

Суддя М.О.Католікян

ОСОБА_3

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.П. Кожан

Суддя: М.О. Католікян