Справа № 30719/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2010 р. справа № 2а-1396/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області про зобов`язання виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати бездіяльність відповідача відносно виплат щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у період 2006-2009 роки - неправомірними, зобов`язати відповідача вчинити дії по нарахуванню щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобов`язати відповідача вчинити дії по нарахуванню та сплаті недоплаченої щомісячної соціальної державної допомоги до пенсії за період 2006-2009 роки.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії відповідача , щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року , з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та починаючи з 01.01.2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - неправомірними, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та частини 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в розмірі 710,90 грн., за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 1072,85 з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період позивачу у меншому розмірі ніж передбачено зазначеними нормами закону або не виплачена, зобов`язано відповідача нараховувати та виплачувати на користь позивача з 01.01.2009 року підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та частини 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рікбуло зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.

Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, а позивач не навів поважних причин пропуску такого строку. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо застосування наслідків пропуску строку.

Проте, суд першої інстанції не вирішив заявлене клопотання відповідачем.

В позовній заяві позивачка не просила визнати причину пропуску звернення до суду поважною та поновити строк, будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалося, за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України.

Тому, з огляду на час звернення позивача до суду, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.06.2008 року за пропуском строку.

Задовольняючи вимоги за 2008 2009 роки з 22 травня 2008 року суд першої інстанції правильно виходив з положень статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в новій редакції.

Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено, тому колегія суддів зобовязує відповідача провести перерахунок та виплату підвищення з 01.10.2008 року по 01.10.2009 року, тобто в межах строку звернення до суду.

У 2009 році дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не призупинялася, а застосування відповідачем положень постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року щодо визначення розміру підвищення пенсії є безпідставним, оскільки розмір підвищення пенсії визначений Законом України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу, ніж постанова КМ України.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни суди обґрунтовано до уваги не взяли, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню для виконання покладених на нього обов`язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судами не розглядається.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки суди не ухвалюють рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.

Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції, та ухвалити нову, якою частково задовольнити позовні вимоги.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2009 року скасувати в частині задоволених вимог за 2007 рік та з 22.05.2008 року по 31.06.2008 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 підвищення пенсії як дитині війни з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року.

Зобов`язати ууправління Пенсійного фонду України в м. Павлограді Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 01.07.2008 року по 01.07.2009 року, з урахуванням різниці , яка була виплачена у цей період.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: В.Ю Поплавський

ОСОБА_3