Справа № 9799/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2010 р. справа № 2а-106/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради та ОСОБА_1 на постанову Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 р. по справі № 2а-106/09 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради, про стягнення недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2008 року позивачка звернулась до суду з вимогами, в яких просила визнати протиправною бездіяльність відповідача , щодо нездійснення перерахунку та не виплати у повному обсязі 6796,42 грн. Допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007-2008 роках, зобов`язати відповідача сплатити недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року , зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати з 01.11.2008 року щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей віком до 6 років на відповідний бюджетний рік.

Постановою Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та не виплаті у повному обсязі позивачу допомоги по догляду за дитиною в 2007 році, стягнуто з відповідача на користь позивача недоотриманої щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з09.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1896,34 грн. В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог та позивач подав апеляційну скаргу в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка 25.01.2007 року народила доньку ОСОБА_2 (а.с.11), є застрахованою особою та знаходиться на обліку у відповідача та отримує від нього виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Так, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України Про державний бюджет України на 2007 рік було встановлено наступне:

- абзац 3 частини 2 ст. 56 Закону: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач проводив відповідні виплати до вищезазначеного порядку та розмірів.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 втратили чинність, як такі, що визнані неконституційним. Це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

На 2007 рік правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності розмір виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не встановлювався, а постановою КМУ № 32 від 16.01.2007 року встановлено, що дана допомога у 2007 році застрахованим особам призначається органами праці та соціального захисту населення за місцем їх проживання і в ІІ-ІV кварталах ними ж і виплачується.

Таким чином, при розрахунку розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід керуватися ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»з урахуванням рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 з 09.07.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не просить поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску. Тому суду першої інстанції належало вирішити питання щодо застосування наслідки пропуску строку, відмовивши в задоволені позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції фактично дав оцінку заяві відповідача про пропуск строку звернення позивача до суду, не зясувавши коли позивач дізнався про порушення його прав і чи є причини пропуску строку поважними.

В позовній заяві позивач не просить визнати причину пропуску звернення до суду поважною та поновити строк, будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалася, за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог.

Статтею 62 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років вставлений з 01 жовтня 2007 року у розмірі 470,00 грн.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду в грудні 2008 року, то його вимоги підлягають задоволенню з грудня 2007 з наступного розрахунку за грудень: 470 144,10 =325,9 грн.

Вирішуючи позовні вимоги за 2008 рік, суд першої інстанції правомірно застосував норми матеріального права так відповідно положень п. 23 пп. 7 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік статтею 13 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми визначено, що дана допомога виплачується і застрахованим особам, а стаття 15 була викладена в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 28/2008 (№ 10-рп/2008) положення п. 23 ЗУ Про Державний бюджет України на 2008 рік не визнавалися неконституційними, що свідчить про їх чинність та про правомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі по 130 грн. щомісячно з січня 2008 року.

Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне правильно зазначити зобов`язати а не стягнути, оскільки, кошти, які підлягають виплаті позивачці не є власністю відповідача, а виділяються державою централізовано.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню в частині задоволених вимог з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2009 року скасувати в частині задоволених вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною за період з 01.12.2007 року по 31.12.2007 року.

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Марганецької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням»за період 01.12.2007 року по 31.12.2007 року, в розмірі, 325,9 грн.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: В.Ю Поплавський

ОСОБА_3