Справа № 20748/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2010 р. справа № 2а-469/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківському районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про здійснення перерахунку та виплати недоплаченої державної допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року; визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо не здійснення перерахунку та невиплати йому у повному обсязі надбавки до пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року; зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити йому перерахунок та виплатити надбавки до пенсії, згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2006 року по 31.12.2008 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до заяви ОСОБА_1, позивач просив розглянути справу за його відсутності, свої вимоги щодо виплат підтримав в повному обсязі (а.с.38).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність механізму призначення та виплати підвищення до пенсії. При цьому відповідач просив суд, при винесенні рішення по даній справі, застосувати положення ст.ст.99,100 КАС України.

Постановою Шевченківському районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо не нарахування позивачеві щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя нарахувати ОСОБА_1 щомісячну соціальну допомогу як дитині війни за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням вже сплачених позивачеві сум. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову Шевченківському районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2009 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється. Зазначав, що суд безпідставно не застосував положення ч.1 ст.100 КАС України.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав.

В частині відмовлених позовних вимог постанова суду ні позивачкою, ні відповідачем не оскаржувалась.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою в ньому (а.с.10).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги за 2007 рік, суд першої інстанції виходив з того, що дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була призупинена п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік.

Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік про зупинення дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік втратила чинність з 09.07.2007 року, у позивача виникло право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, лише з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнив новій редакції.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме: у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року.

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині війни здійснено не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність у позивача права на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як «дитині війни»за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що у своїх запереченнях відповідач наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку, встановленого ст.99 КАС України з застосуванням при цьому положень ч.1 ст.100 КАС України ( а.с.22-25).

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа Стаббігс та інш. проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980р.).

У відповідності до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі підстави для застосування положень ч.1 ст.100 КАС України є обґрунтованими.

За таких обставин, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (31.03.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Шевченківському районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2009 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя нарахувати ОСОБА_1 щомісячну соціальну допомогу як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням вже сплачених позивачеві сум скасувати та в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за пропуском строку звернення до суду.

В решті постанову Шевченківському районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення повного тексту.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: М.В.Мірошниченко

ОСОБА_2