Справа № 802/731/15-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 травня 2015 р. Справа № 802/731/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вергелеса А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.

позивача: не з`явився

представника відповідача: Михайленко Л.В.

представника третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Слободо-Шаргородська сільська рада Шаргородського району Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19325675 від 13 лютого 2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області від 13 лютого 2015 року за № 19325675 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень», а саме в державній реєстрації на позивача права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1;

зобов'язати Реєстраційну службу Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області провести на позивача державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1.

18 травня 2015 року протокольною ухвалою, занесеною до журналу судового засідання залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Слободо-Шаргородську сільську раду Шаргородського району, Вінницької області.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 29, 30) та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачем в спадщину отримано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1, який розташований на присадибній земельній ділянці, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Слободо-Шаргородською сільською радою Шаргородського району, Вінницької області 05.10.2006р, зареєстрованого у КП «Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації» 05.10.2006р. Спадщину оформлено на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Слободо-Шаргородської сільської ради 1996 року, зареєстрованого у реєстрі за №42, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є його син (позивач) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31 січня 2014 року та карткою платника податків (а.с. 9, 7).

Рішенням 24 сесії 6 скликання Слободо - Шаргородської сільської ради від 22 січня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку загальною площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 11).

Вказану земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстровано в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015 від 22.01.2015р. (а.с. 12).

Як видно із копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації (а.с. 6).

10 лютого 2015 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та додав відповідні документи, а саме: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер:НВ-015, виданий 22.01.2015 року; рішення органу місцевого самоврядування серія та номер: 24 сесія 6 скликання виданий 22.01.2015р., посвідка на постійне проживання, серія та номер: НОМЕР_2 виданий 22.07.2014р.

Рішенням реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області №19325675 від 13 лютого 2015 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 4 частини 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013р. № 868 (надалі - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 передбачено, що цей порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пункту 20 Порядку №868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(п.28 Порядку №868).

Так, ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації і отримав посвідку на постійне проживання в Україні.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 року органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Земельного Кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 116, ст. 118, ст. 122 Земельного Кодексу України, зокрема, сільські ради наділені повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання із зазначенням цільового призначення земельної ділянки та її орієнтовних розмірів, зокрема, до органу місцевого самоврядування, який розглядає його в місячний термін і дає, зокрема, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах (у розмірі не більше 0,25 гектара) мають право громадяни України.

Згідно ст. 40 Земельного Кодексу України України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного Кодексу України Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно ч. 3 ст. 81 Земельного Кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

З аналізу вищезазначених норм Земельного кодексу України вбачається, що іноземні громадяни не мають права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок, в тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва, а землі несільськогосподарського призначення можуть отримати тільки шляхом укладення цивільно-правових угод, викупу, прийняття у спадщину земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, він не має права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок.

Враховуючи, що державний реєстратор проводить державну реєстрацію прав тільки у випадку встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_2 у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України № 1952-IV.

З приводу ж позовних вимог щодо зобов'язання реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області провести на позивача державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Вимога про зобов'язання реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області вчинити вказані дії, є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 13 лютого 2015 року за № 19325675 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень», а оскільки, судом встановлено, що рішення Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області від 13 лютого 2015 року за № 19325675 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» винесене правомірно, то в задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі та не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України, зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що рішення та всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вергелес Андрій Валерійович