Справа № 2а/0470/3490/11
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2014 р. Справа № 2а/0470/3490/11
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потолової Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до відповідача-1: Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України, відповідача-2: Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, про скасування рішення Криворізької митниці та стягнення суми надміру сплаченого мита,
ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Дніпропетровської митниці, відповідача-2: Криворізької митниці (правонаступник Дніпропетровська митниця), відповідача-3: Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, про скасування рішення Криворізької митниці щодо повернення мита, оформленого листом за №45-02-1/6328 від 08.10.2010р. та стягнення з Державного бюджету України суми надміру сплаченого мита у розмірі 87'524,28 грн.
Ухвалою суду від 23.01.2014 року здійснено заміну відповідача-1 по справі - Дніпропетровську митницю на її правонаступника - Дніпропетровську митницю Міністерства доходів і зборів України.
Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідач-1 надав клопотання про розгляд справи без його участі. (т.2 а.с.41) Письмові заперечення наявні в матеріалах справи.
Відповідач-2 надав клопотання про розгляд справи без його участі. (т.2, а.с.1) Письмові заперечення наявні в матеріалах справи.
За таких обставин, з урахуванням приписів ч.ч.4,6 ст.128 КАС України, судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду адміністративної справи за даної явки сторін та на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2009р. по справі №2-а-7231/08/0470 задоволений позов ВАТ «Нікопольський завод феросплавів», визнані протиправними та скасовані рішення Криворізької митниці №МВ088 від 02.04.2008р. про визначення митної вартості товарів (здійснення митної оцінки) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113020000/2008/000722 від 03.04.2008р., винесену Криворізькою митницею, стягнуто з Державного бюджету України на користь ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» суму надміру сплачених податків і зборів у розмірі 87' 524,28 грн.(т.1 а.с.11-18)
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010р. по справі №2а-7231/08/0470частково задоволена апеляційна скарга Заступника прокурора Дніпропетровської області, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2009р. по справі №2-а-7231/08/0470 скасована в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України суми надмірно сплачених податків і зборів у розмірі 87' 524,28грн., у задоволенні позову за цією вимогою відмовлено, в частині визнання протиправними та скасування рішення Криворізької митниці №МВ088 від 02.04.2008р. та картки відмови №113020000/2008/000722 від 03.04.2008р. постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2009р. по справі №2-а-7231/08/0470 залишена без змін.(т.1 а.с.19-22)
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Позивачем не надано доказів того, що він звертався до митниці у встановленому нормативно порядку із заявою про повернення з Державного бюджету України митних платежів, надмірно сплачених до бюджету, у зв'язку з чим митницею і не приймалось рішення з цього питання.(т.1 а.с.21)
На виконання пункту 1 розділу III Порядку № 618, позивачем до заяви на адресу Криворізької митниці додані:
- аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (ВМД № 113020000/8/002373 від 03.04.2008 року) (оригінал);
- декларація митної вартості № 113020000/8/002373 від 03.04.2008 року;
- копії ВМД та ДМВ № 113020000/8/002270 від 31.03.2008 року;
- розрахунок суми надмірно сплаченого мита.
Криворізькою митницею відмовлено у прийнятті рішення про повернення суми мита за поданою заявою, про що повідомлено листом від 08.10.2010 року №45-02-1/6328. Відмова мотивована тим, що податкове зобов'язання самостійно нараховане позивачем, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2009р. року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010 року, оскаржуються в касаційному порядку, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.07.2010 року зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010 року, а також зазначено, що позивач пропустив строк для звернення із заявою про повернення митних платежів.(т.1 а.с.26-28)
Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який був чинний на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 2181), податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.
Позивач пояснює, що як вбачається з п.6 декларації митної вартості (ДМВ-2) №113020000/8/002373, митна вартість, яка є основою для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), визначена не самостійно декларантом, а на підставі рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів (здійснення митної оцінки) №МВ089 від 02.04.2008 року, що було вимогою для митного оформлення товару згідно картки відмови Криворізької митниці № 113020000/2008/000722 від 03.04.2008 року.
Посилаючись на п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006р. №1766, позивач зазначає, що до ВМД №113020000/8/002373 додавалась копія рішення Криворізької митниці №МВ088 від 02.04.2008 року, на підставі якого визначалась митна вартість товару, що вбачається з графи 44 ВМД.
На думку позивача, сама форма декларації митної вартості ДМВ-2 п.5 Порядку №1766, передбачає визначення митної вартості не самостійно декларантом, а на підставі рішення митного органу.
Також, позивач вказує, що ч.6 ст.264 Митного кодексу України прямо передбачає повернення декларанту суми надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів), які були сплачені згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, у разі прийняття рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом.
А отже, на думку позивача, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлена протиправність визначення митної вартості Криворізькою митницею та правильність застосування митної вартості, заявленої декларантом, що є достатньою підставою для застосування митної вартості, заявленої декларантом, та повернення суми надміру сплаченого мита на підставі статі 264 Митного кодексу України в порядку, визначеному Порядком №618.
Крім того, позивач зазначає, що Державна митна служба України своїми наказами від 20 липня 2007р. №618, від 20 липня 2007р. №611/147 та від 23 січня 2006р. №30, які прийняті згідно вимог Митного кодексу України та Закону №2181, сама підтвердила право декларанта на повернення сум надміру сплачених платежів.
Щодо твердження рішення Криворізької митниці з посиланням на абз.4 п.1 розділу ІІІ Порядку №618 про те, що документів, які підтверджували б суму надміру сплаченого мита за ВМД № 113020000/8/002373 від 03.04.2008 року, разом з заявою не надано, не відповідають дійсності.
Так, позивач вказує, що законодавство України не визначає, які документи мають підтверджувати суму надмірно сплачених митних та інших платежів для цілей Порядку №618, а Криворізькою митницею у своєму рішенні не роз'яснено, які саме документи на її думку мають підтверджувати суму надмірно сплаченого ввізного мита.
Також позивач вважає, що до заяви про повернення мита, надмірно сплаченого до бюджету, були додані всі документи, які є належним підтвердженням суми надмірно сплаченого ввізного мита, а саме:
- ВМД та ДМВ-2 № 113020000/8/002373 від 03.04.2008 року, копії ВМД та ДМВ-1 № 113020000/8/002270 від 31.03.2008 року, з яких вбачається сума мита, яка підлягала сплаті на підставі митної вартості, визначеної декларантом, та сума мита, яка була фактично сплачена під час митного оформлення;
- розрахунок суми надмірно сплаченого мита, зроблений ВАТ «Нікопольський завод феросплавів», аналогічний тому, що надавався в матеріали справи № 2а-7231/08/0470, проти правильності якого Криворізька митниця не висувала жодних заперечень.
Таким чином, на думку позивача, ним при поданні заяви про повернення мита, надмірно сплаченого до бюджету, були виконані всі вимоги законодавства, в т.ч. п.1 розділу ІІІ Порядку №618 щодо надання документів, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів.
Також позивач зазначає, що судовими рішеннями по справі №2-а-7231/08/0470 фактично прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, що є підставою для повернення митницею надміру сплаченого мита.
Крім того, на думку позивача, доводи Криворізької митниці, що сума надміру сплаченого мита підлягає поверненню протягом року з моменту митного оформлення є помилковими та суперечить нормативно-правовим актам самої ж Державної митної служби України.
Так, позивач зазначає, що пунктом 2 розділу І Порядку №618 встановлено, що цей порядок розроблено відповідно до частини 2 статті 50 Бюджетного кодексу України та пункту 15.3 статі 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а отже, позивач має право на подання заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами не пізніше 1095 дня.
Відповідач-1 заперечує проти позовних вимог, посилаючись на правомірність відмови у прийнятті рішення про повернення суми мита за заявою позивача. Письмові заперечення, які підтримані представником у судовому засіданні, долучені до матеріалів справи.(т.1 а.с.194, т.2 а.с.34)
Також, ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.07.2010 року зупинено виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2010 року по справі № 2а-7231/08/0470.
Одночасно, відповідач-1 зазначає, що податкове зобов'язання на суму ввізного мита ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» (позивачем по справі) самостійно нараховане та визначене згідно з ВМД № 113020000/8/002373 від 03.04.2008 року, вважається узгодженим з дня подання цієї декларації для здійснення митного оформлення товару, а тому, з урахуванням п.5.1 ст.5 Закону № 2181 не може бути оскаржене платником в адміністративному або судовому порядку.
Крім того, відповідач-1 вважає безпідставними посилання позивача на положення ч.6 ст.264 Митного кодексу України, оскільки митне оформлення товару за ВМД №113020000/8/002373 від 03.04.2008 р. не здійснювалось під гарантійні зобов'язання.
Також, відповідач-1 спростовує посилання позивача на термін 1095 днів для подачі заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, оскільки згідно зі ст.25 Закону України «Про Єдиний митний тариф», який є спеціальним з питань справляння та повернення мита, сума надміру стягнутого мита підлягає поверненню власникові товарів та інших предметів на його вимогу протягом одного року з моменту митного оформлення.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, відповідач-1 вважає, що у нього відсутні законні підстави для прийняття рішення про повернення суми мита.
З наданих відповідачем-2 заперечень вбачається наступне.(т.2 а.с.3)
Як пояснює відповідач-2,відповідно до ч.2 ст.50 Бюджетного кодексу України, Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.
В свою чергу органи стягнення, а саме: митні, податкові та інші органи державної влади, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів), та інших доходів відповідно до законодавства.
Також відповідач-2 зазначає, що згідно Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи затвердженого спільним наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007р. за №611/147, повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів Державним казначейством здійснюється на підставі висновку митного органу, що займався оформленням митної декларації.
Крім того, відповідач-2 вказує, що до нього не надходили висновки від Дніпропетровської митниці, на підставі яких перераховуються спірні кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку.
Отже, щодо повернення з Державного бюджету України коштів, відповідач-2 вказує, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі і в межах наданих повноважень. А вимогу про захист порушеного права на стягнення коштів, вважає, поставленою з порушенням статей Бюджетного кодексу України та з недотриманням Порядку від 20.07.2007р. за №611/147, такою, що подана заздалегідь, оскільки суми митних та інших платежів повертаються органами казначейства за умови надання висновку митним органом або щодо яких винесено рішення суду про повернення коштів.
Дослідивши матеріали справи, надані представниками сторін докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у судовому засіданні, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.
Частиною 1 статті 261 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно приписів статті 265 Митного кодексу України митий орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього кодексу.
Згідно з пунктом 12 статті 1 Митного кодексу України митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.
Як встановлено статтею 86 Митного кодексу України, митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставлянням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу.
З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.
Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.
Згідно з вимогами п 4.1.1 статті 4 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків самостійно нараховує суму податкового зобов'язання, крім випадків, передбачених підпунктом "г" п.4.2.2 п.4.2., а також п.4.3 цієї статті. Податкове зобов'язання, самостійне визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.
Тому, податкове зобов'язання, визначене позивачем у ВМД від 03.04.2008 року №113020000/8/002379, вважається узгодженим.
Судом встановлено, що відповідач не відмовляв у прийнятті митної декларації від 03.04.2008 року №113020000/8/002373, про що не заперечував представник позивача у судовому засіданні.
Слід зазначити, що це рішення про визначення митної вартості товару у декларації №113020000/8/002373 позивачем застосовано самостійно, і, як наслідок, самостійно визначено суму платежів, які підлягають сплаті. Митне оформлення товару за ВМД №113020000/8/002373 від 03.04.2008 р. не здійснювалось під гарантійні зобов'язання, що підтверджується даними, зазначеними в графі 47 та 48 даної ВМД. Позивачем фактично оскаржуються оформлені ним же декларації.
Спори про стягнення надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є публічно-правовими спорами за суб'єктним складом та характером спірних правовідносин, і тому повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимога позивача обґрунтовується протиправним рішенням відповідача, протиправність якого визнана судом, а також відмовою відповідача повернути суми надміру сплачених податків згідно заяви позивача від 08.10.2010 року.
Враховуючи, що Криворізькою митницею рішення про визначення митної вартості товарів за ВМД №113020000/8/002373 не приймалось, позивачем самостійно застосовано рішення Криворізької митниці №МВ088 від 02.04.2008 року, і, самостійно визначено суму платежів, тому, відсутні підстави для стягнення з Державного бюджету України сплачених митних платежів.
З урахуванням викладеного, у судовому засіданні повністю знайшли підтвердження доводи та обґрунтування відповідача, а посилання позивача спростовані матеріалами адміністративної справи та наданими у судовому засіданні поясненнями представників сторін.
Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України та Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про скасування рішення Криворізької митниці та стягнення суми надміру сплаченого мита - відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Г. В. Потолова