Справа № 20336/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2010 р.справа № 2а-145/08/0470

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Коршуна А.О.

при секретарі судового засідання: Ганноченку А.О.

позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької митниці

на постанову: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2010 року по справі № 2а-145/09/0470

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до: Криворізької митниці

третя особа:Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція

про: визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування картки відмови,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2008 року відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправними дій Криворізької митниці 31.01.2008 року по відмові позивачу у здійсненні митного оформлення товару згідно вантажної митної декларації № 19576 від 30.01.2008 року, визнання протиправною та скасування картки відмови Криворізької митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113020000/2008/000189 від 31.01.2008 року, посилаючись на те, що митниця безпідставно відмовила в митному оформленні товару з використанням податкового векселю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2010 року в справі № 2а-145/09/0470 вимоги позивача задоволені частково. Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 31 січня 2008 року №113020000/2008/000189 визнана протиправною та скасована. В іншій частині щодо визнання дій протиправними відмовлено.

При цьому суд виходив з того, що декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур та сплатити податки і збори; право платника податків видавати податковий вексель на суму податкового зобов'язання за його бажанням виходить із закону; Кабінет Міністрів України встановив вимоги до осіб, що видають податковий вексель, згідно яких податковий вексель може бути видано лише особою, яка, зокрема, є платником податку на додану вартість, якщо раніше такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при ввезенні (пересиланні) товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104.

Поряд з цим, абзац 2 пункту 4 Порядку №1104 не передбачає обов'язок декларанта подавати митному органу такі відомості, безумовно поставивши право видачі податкового векселя у залежність від наявності у декларанта статусу платника податків та не здійснення ним чи пов'язаними з ним особами, які є або були платниками податку на додану вартість, погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 вказаного Порядку, а відповідач не надав доказів того, що пов'язані з позивачем особи, які є або були у платниками податку на додану вартість, здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 розглянутого Порядку №1104.

Суд першої інстанції також не прийняв до уваги посилання відповідача на заборону у 2008 році надання відстрочок щодо термінів сплати податкових зобов'язань суб'єктів господарювання за податками, зборами (обов'язковими платежами), встановлену статтею 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки відповідач не навів серед підстав відмови у митному оформленні норм статті 63 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік».

Суд першої інстанції вирішив, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Криворізької митниці по відмові ВАТ «НЗФ» в здійсненні митного оформлення товару згідно поданої вантажної митної декларації, оскільки таки дії є складовою частиною прийняття оскаржуваного рішення, без складання та підписання картки відмови, винесення рішення неможливо.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із скаргою, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказав на те, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2010 року по справі № 2а-145/09/0470 є незаконною і необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Окрім цього, відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом не з'ясовано, що чинним законодавством не передбачено спосіб, у якій здійснюється контроль за погашенням податкових векселів особами, пов'язаними з платником податку на додану вартість (зазначеними у абз.2 п.4 Порядку). Крім цього суд не з'ясував, що саме через відсутність правового врегулювання цього питання, у відповідача наявні законні підстави для видачі картки відмови.

На думку апелянта, судом не з'ясовано, що позивачем безпідставно, в порушення вимог 2 п.4 Порядку, видано податковий вексель та не підтверджено того факту, що „Нікопольський завод феросплавів" відповідає всім вимогам, які дають право на видачу податкового векселю. Так, Позивач в своїх поясненнях визнає той факт, що він не може визначити коло пов'язаних осіб і, тим більш, перевірити чи з'ясувати питання щодо здійснення цими особами погашення податкових векселів, тобто визнає відсутність підтвердження того факту, що він, як платник податку, відповідає всім вимогам, які дають право на видачу податкового векселю.

Вважає, що відсутність посилання в Картці відмови на ст.63 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тобто неповне обґрунтування підстав прийняття відповідачем рішення про відмову у митному оформленні, не є підставою для визнання такої Картки відмови протиправною.

Апелянт зазначає також, що судом порушено норми матеріального права: безпідставно не застосовано ст.63 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка підлягає застосуванню. Крім того, судом не застосовано ст.88 Митного кодексу України, що визначає обов'язки декларанта. Чинним законодавством на митні органи не покладено обов'язок щодо збору будь-якої інформації на користь субєктів зовнішньоекономічної діяльності з метою забезпечення здійснення митного оформлення товару, що надійшов на їх адресу.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав заперечення проти апеляційної скарги, в яких погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, чого не передбачено законодавством, а чинним законодавством не покладається обовязок на підприємство щодо подання митним органам відомостей про повязаних с цим підприємством осіб та не передбачається можливість доступу юридичних осіб до інформації про погашення податкових векселів третіми особами. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін.

Третя особа Нікопольська обєднана державна податкова інспекція подала до суду пояснення, в яких зазначає, що позивач відповідає статусу юридичної особи, яка має право на видачу податкових векселів згідно п. 4 Постанови КМУ № 1104 від 01.10.97 року. Інформація про погашення податкових векселів в розрізі виду погашення кожного векселя надається ДПА України в адресу митної служби України щоденно в централізованому порядку згідно вимог п. 2.6. спільного наказу ДПАУ і ДМСУ № 494/383 від 08.07.2004 року. Перелік повязаних осіб у відношенні до платників - імпортерів не може бути визначений органами державної податкової служби, оскільки коло повязаних осіб може змінюватися не передбачено і не прогнозовано. Зазначає, що обовязок платників, які видають податкові векселі на суму податкових зобовязань з ПДВ, надавати документи з інших органів виконавчої влади діючим податковим законодавством не передбачений.

В судовому засіданні представники позивача проти апеляційної скарги заперечували та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача та третьої особи до судового засідання не зявилися, заявили письмові клопотання про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість доводів апеляційної скарги та дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав задоволення апеляційної скарги Криворізької митниці.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відкрите акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів»є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 03364616 від 14.07.1997 року.

Позивач 30.01.2008 року подав до Криворізької митниці вантажну митну декларацію № 19576, а 31.01.2008 року відповідач видав картку відмовив прийнятті митної декларації , митного оформлення пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113020000/2008/000189. . Підставою для відмови зазначено: «порушення вимог абз.4 ч.2 ст.88 Митного кодексу України в частині ненадання відомостей, передбачених "з,2 п.4 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104».

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачено спосіб, у якій здійснюється контроль за погашенням податкових векселів особами, пов'язаними з платником податку на додану вартість (зазначеними у абз.2 п.4 Порядку). Крім цього суд не з'ясував, що саме через відсутність правового врегулювання цього питання, у відповідача наявні законні підстави для видачі картки відмови.

Судом першої інстанції при дослідженні обставин справи було цілком вірно встановлено відсутність обов'язку ВАТ «НЗФ»подавати інформацію про погашення податкових векселів способами, не передбаченими п.19 Постанови КМУ № 1104, пов'язаними з цим підприємством особами, при ввезенні товару на митну територію України (за умови видачі податкового векселя).

У відповідності до ст.88 Митного кодексу України, декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

Декларант зобов'язаний здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.

У відповідності з п.11.5 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість», з моменту набрання чинності цим Законом платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку; податковий вексель підлягає обов'язковому підтвердженню комерційними банками шляхом авалю; комерційні банки зобов'язані оплатити податковий вексель у разі його непогашення платником у строк; платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом; порядок випуску, обігу і погашення податкових векселів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, положення зазначеного Закону не встановлюють будь-яких вимог стосовно особи, яка має право відстрочити сплату податкових зобов'язань з ПДВ при імпорті товару на митну територію України шляхом видачі векселя.

У відповідності з абзацом 2 п.4 Постанови Кабміну № 1104 від 01.10.1997 року, податковий вексель може бути виданий особою, яка є платником податку на додану вартість відповідно до вимог статті 2 Закону, якщо раніше такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення даткових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 цього Порядку.

Згідно з п.19 Постанови № 1104, встановлено способи погашення податкових векселів, які відповідають способам, визначеними п.11.5 ст. 11 Закону про ПДВ, а саме: шляхом перерахування грошових коштів до бюджету; шляхом включення суми зобов'язань за векселем до складу податкових зобов'язань звітному періоді в якому він був поданий органу митного контролю; шляхом заліку суми бюджетного відшкодування з ПДВ, підтвердженого органами державної податкової служби.

Згідно з ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не можу бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Абзац 2 п.4 Постанови Кабміну № 1104 від 01.10.1997 року не передбачає обов'язку декларанта подавати митному органу відомості про пов'язаних з декларантом осіб та про особи погашення ними податкових векселів, безумовно поставивши право видачі податкового векселя в залежність від наявності у декларанта статусу платника ПДВ і здійснення ним(чи пов'язаними з ним особами, які є або були платниками ПДВ), погашення векселів у спосіб, не передбачений п.19 вказаного порядку.

Колегія суддів приймає до уваги і правову позицію третьої особи в справі, яка зазначила, що згідно з вимогами п.2.6 Наказу Держаної податкової адміністрації України та Державної митної служби України № 494/383 від 08.07.2004 року Державна податкова адміністрація України щоденно до 14 години надає Державній митній службі України в електронному вїді інформацію про перелік платників податків, що мають податкові векселі, не погашені в строк, за станом на поточну дату за формою, наведеною в додатку 4. Згідно з п.3.1 Наказу, інформаційний обмін здійснюється засобами електронної пошти Державної податкової адміністрації України та Державної митної служби України.

Згідно з листом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2007 року № 5/7/16-1517 «Про надання роз'яснення», згідно з вимогами спільного наказу ДПА України і ДМС України від 08.07.2004 року № 494/383 «Про затвердження Порядку обміну інформацією щодо обігу, обліку та погашення податкових векселів для забезпечення звірки», в адресу Державної митної служби України Державною податковою адміністрацією України щоденно в централізованому порядку надається інформація про погашення податкових векселів в розрізі погашення кожного векселя.

Показники, які містять інформацію про погашення векселя у спосіб, не передбачений п.19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, визначені в 25, 26 та 27 рядках додатка 3 до зазначеного Порядку (Структура файлу даних про обіг, облік та погашення векселів).

Таким чином, Державна митна служба України щоденно володіє інформацією відносно кожного платника, в якому порядку було погашено податкові векселі та про відповідність ми їх погашення пункту 19 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 1104 від 01.01.1997 року.

Перелік пов'язаних осіб по відношенню до платників-імпортерів не може бути визначено органами державної податкової служби, оскільки коло пов'язаних осіб може змінюватися не передбачено і не прогнозовано (внаслідок зміни керівництва, складу засновників тощо).

Враховуючи зазначене, надання органами державної податкової служби будь-яких додаткових довідок (ні про погашення податкових векселів, ні про пов'язаних осіб) не передбачено нормативно-правовими актами.

Це, на думку колегії суддів, спростовує твердження апелянта щодо не визначення способу контролю з боку державної митної служби відносно платника, що видає податковий вексель.

Апелянт також зазначає про порушення ст.63 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», який, на його думку, суд мав врахувати.

Проте, колегія суддів погодитись з цим не може, оскільки в оскаржуваній картці відмови серед підстав для відмови в митному оформленні товару відповідачем не наведено норми ст.63 Закону.

Порядок оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України затверджено Наказом Державної митної служби України 12.12.2005 N 1227.

Відповідно до п. 3. згаданого Порядку, Картка формується в електронному вигляді з використанням програмно-інформаційного комплексу "Відмова в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України" Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України посадовою особою митного органу, яка з огляду на обставини (заборону на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; відсутність документів, потрібних для здійснення митного оформлення чи пропуску товарів і транспортних засобів тощо) прийняла рішення про відмову. У Картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Як вбачається зі змісту картки відмови, що оскаржується, причиною відмови є порушення позивачем вимог абз. 4 ч. 2 ст. 88 Митного кодексу України в частині не надання відомостей, передбачених абз. 2 п. 4 «Порядку випуску, обігу та погашення векселів…»від 01.10.97 року № 1104.

Таким чином, посилання апелянта на будь які інші підстави відмови у митному оформленні, які не були зазначені в Картці відмови, зокрема порушення ст.. 63 ЗУ «Про державний бюджет України та внесення змін до деяких законодавчих актів» не можуть бути прийняти до уваги, оскільки це прямо суперечить п. 3 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України затвердженого Наказом Державної митної служби України 12.12.2005 N 1227, про що суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слід з матеріалів справи, вимоги щодо дотримання принципів обґрунтованості, добросовісності та розсудливості під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем виконані не були. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким обставини в справі встановлені правильно та порушень норм матеріального та процесуального права не допущено, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 200, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Криворізької митниці на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2010 року в справі № 2а-145/09/0470 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2010 року в справі № 2а-145/09/0470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 01 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

судді А.О. Коршун

ОСОБА_3

Головуючий: О.М. Панченко

Суддя: М.О. Католікян