Справа № 28329/09
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2010 р. справа № 2а-598/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційними скаргами

- Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області;

- ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42

на постанову: Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2009 року в справі № 2а-598/2009 (головуючий Адаменко І.М.)

- за позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42

до: Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області

про: визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними, стягнення недоплаченої допомоги «дітям війни»та компенсації за порушення строку її виплати,

в с т а н о в и л а :

Позивачі у червні 2009 року звернулися до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом, в якому просили визнати дії відповідача під час здійснення управлінських функцій у обмеженні позивачів в праві на отримання в повному обсязі підвищення до пенсії як дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни, стягнути за період з 01.01.06 по 31.12.08 року недоплачену допомогу в сумі 2982,30 гривень та компенсацію за порушення строку виплати в сумі 4133,49 гривень, а разом 7115,79 гривень на користь кожного з них.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2009 року по даній справі позовні вимоги позивачів задоволені частково. Визнана незаконною бездіяльність відповідача щодо своєчасного перерахунку і виплати позивачам підвищення до пенсії відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»за період з 09.07.07 по 31.12.07 року і з 22.05.08 року по 31 грудня 2008 року; зобовязано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачам пенсії з 09.07.07 року по 31.12.07 року та з 22.05.08 року по 31.12.08 року з урахуванням підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_34 погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій зазначили, що справу розглянуто односторонньо, всупереч ст. 10 КАС України, з порушенням змагальності сторін та норм матеріального права.

Посилаючись на ст. 22 Конституції України, рішення Конституційного суду України від 11.10.05 року № 8-рп/2008 року, рішення Європейського суду в справі «Кечко проти України», ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», просять скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених вказаним Законом здійснюється тільки за рахунок коштів державного бюджету України. Оскільки державним бюджетом на 2006-2008 роки не були передбачені кошти на виплату Пенсійним фондом України підвищення пенсій дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а їх вилучення з джерел фінансування інших державних програм заборонено, відповідач мав діяти відповідно до ст. 19 Конституції України та не був зобовязаний робити те, що не передбачено законодавством.

Окрім цього, відповідач посилається на відсутність підстав застосування поняття "мінімальний розмір пенсії за віком", визначеного ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", для визначення розміру підвищення пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни». Зазначає, що підвищення виплачується в розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до постанови КМУ № 530 від 28.05.08 року, яку було прийнято на врегулювання спірного питання.

Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" мають статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні кожного з них, та перебувають на обліку в Управлінні ПФУ в Бобринецькому районі Кіровоградської області.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка набрала чинності з 01.01.2006 року, передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачів, викладені в апеляційній скарзі, з наступних підстав.

Щодо посилання відповідачів на ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд виходить з того, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України надання висновку про неконституційність цих законів у відповідній частці не є компетенцією місцевого загального суду, якій діє як адміністративний суд, оскільки це юрисдикція Конституційного Суду України.

Посилання відповідачів на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа N 1-21/2005) є, на думку колегії суддів, безпідставним.

Відповідно до ст. 150, 152 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про Конституційний Суд України»до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України; офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

З питань, передбачених цими нормами, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України не розповсюджуються на правовідносини, які виникають в суспільстві, на підставі інших нормативно-правових актів, що не були предметом його розгляду.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.08 року в справі № 1-28/2008, яким визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема п. 41 Розділу ІІ зазначеного Закону, яким було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції також вірно не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо невизначеності питання обчислення розміру підвищення до пенсії дітям війни, а також відсутність належного фінансування, тому посилання позивачів на рішення Європейського Суду в справі «Кечко проти України»є безпідставним.

Щодо вимог позивачів про виплату компенсації втрати частини доходів у звязку з ненарахуванням та невиплатою підвищення до пенсії, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що ґрунтується на положеннях ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», яка передбачає компенсацію в звязку з інфляцією нарахованих, але не виплачених своєчасно доходів. Проте спірне підвищення до пенсії позивачам не нараховане, отже компенсації не підлягає.

Щодо посилань позивачів на порушення ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів виходить з того, що зазначена норма передбачає виплату пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, якщо сума пенсії нарахована, але не виплачена з вини органу, що призначає та виплачує пенсію. В даному випадку спір виник про право позивачів на отримання підвищення до пенсії, тобто відповідним органом вона не була нарахована. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вказана норма Закону не розповсюджується на спірні правовідносини.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, з наступних підстав.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Положення ч. 3 вказаної статті не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Заперечення апелянта щодо невизначеності органа виплати підвищення пенсії судом до уваги не приймаються, оскільки іншого державного органу, який здійснює виплату пенсії, крім ПФУ, законодавством не визначено. Пенсійний фонд діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.07 року № 1261, відповідно до п. 15 якого Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про Пенсійний фонд України", його основними завданнями є, зокрема, участь у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, а також забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, виплати пенсій, надбавок, підвищень та доплат, тому, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, мав довести правомірність своєї бездіяльності.

Що стосується вимог про відповідний перерахунок пенсії за період з 01.01.06 року по 09.07.07 року, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтею 110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»в редакції Закону N 3367-IV від 19.01.06 року установлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, нормативного врегулювання цього питання не відбулося.

З 01.01.07 року до ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп від 09.07.2007 року дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»було зупинено ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік».

За таких обставин суд вважає, що не має підстав для застосування в згаданий період відповідних положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки протягом вказаного часу їх дія була зупинена Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Саме з 09.07.2007 року такій категорії осіб, як "діти війни", поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на протязі 2007 року з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" визнано неконституційними.

У 2008 році механізм реалізації положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" врегульовано шляхом внесення змін до цієї статті Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно якого до пенсії виплачується підвищення в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме - 10 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.08 року були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу 2 Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, з цього часу позивач набув право на отримання щомісячної доплати до основної пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком на протязі періоду з 22.05.08 по 31.12.08 року.

Питання також було врегульоване постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 530 від 28.05.2008р. Проте, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги вказану постанову, оскільки вона не може бути застосована виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених в постанові.

Суду першої інстанції в цілому правильно встановлені обставини справи та додержані норми матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції помилково не зазначено в резолютивній частині постанови про необхідність врахування раніше виплачених сум та не вказано, яким чином слід визначати розмір мінімальної пенсії за віком.

Сторони не оспорюють, що протягом 2008 року та по час розгляду справи в суді позивач отримував виплату підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму або, відповідно, від мінімальної пенсії за віком.

Оскільки ці питання були досліджені судом першої інстанції, колегія суддів відповідно до п.2 ч. 1 ст.201 КАС України вважає за можливе змінити постанову суду, доповнивши зміст її резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, п. 2 ч. 1 ст. 201, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42 та апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Новомиргородському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 червня 2009 року в справі № 2а-598/2009 змінити, доповнивши резолютивну частину наступним: зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області нарахування та виплату підвищення до пенсії здійснити в розмірі 30 відсотків законодавчо визначеної мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частини постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з часу її ухвалення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу протягом одного місяця з часу її ухвалення в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

Судді: М. В. Мірошниченко

ОСОБА_43