Справа № 9745/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2010 р. справа № 2а-2853/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Овчинніковій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила суд визнати протиправними дії відповідача у проведенні перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з січня 2007 року по серпень 2008 року, зобовязати відповідача здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2007 року по 19 серпня 2008 року, стягнути з відповідача на її користь борг, який утворився у розмірі 6880,90грн., стягнути з відповідача витрати по справі, а саме: за послуги адвоката 200грн., судовий збір в сумі 3,40грн. (а.с.2-6). Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано відмову Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області зробити ОСОБА_1 перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року, з урахуванням встановлених ст.62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити недонараховані суми щомісячної допомоги. Стягнуто з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 203,40грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено..

Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог, у звязку з неповним зясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, а також у звязку із пропущенням позивачкою строків, встановлених ст.99 КАС України, та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Також, апелянт посилався на те, що здійснював виплати вказаної допомоги у відповідності до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та у межах передбаченого цим законом обсягу видатків.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачка до суду не направляла, постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.9).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до 31 грудня 2007 року, включно.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачці були призначені та виплачувалась вказана допомога у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст..56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", тобто, у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у позивачки виникло право на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановлено для дітей віком до 6 років.

В той же час, вирішуючи клопотання відповідача про застосування положень ч.1 ст.100 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою не пропущено строк на звернення до суду, оскільки позивачка дізналася про порушення свого права із засобів масової інформації у 2009 році та отримала довідку відповідача у вересні 2009 року.

Колегія суддів вважає такий висновок суду є помилковим з тих підстав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Так, відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов, в якому заявлені вимоги про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007, 2008 роки, подано позивачкою до суду 14 вересня 2009 року, тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

Представник відповідача подав до суду заперечення на адміністративний позов в яких наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до суду (а.с.17-18).

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, суд може визнати причину пропущення строку звернення до суду поважними. В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду про захист порушених прав позивачкою в адміністративному позові нічого не наведено. В судовому засіданні будь-яких причин також не було встановлено.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивачку можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю порушуються її права та законні інтереси. Виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є щомісячними, а відтак позивачка знала розмір цих виплат і в разі незгоди мала право звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішення Конституційним судом.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007 рік, порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (14.09.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області зробити ОСОБА_1 перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року, з урахуванням встановлених ст.62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити недонараховані суми щомісячної допомоги - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відносно вимог позивачки задовольнити її позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь нібито недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, то в даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості з цього приводу, оскільки вказана допомога в даному разі була нарахована та сплачена в порядку та у розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якого мінімальний розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2008 року, повинен складати не менше 130 грн. Положення даного Закону в цій частині неконституційними не визнавалися та діяли у часі в 2008 році. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, відповідно до частини 2 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції змінити в частині стягнення з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 3грн.40коп. скасувати.

Судові витрати, у вигляді витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.90КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Між тим, Постановою КМУ №590 від 27.04.2006р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»встановлено граничні витрати по сплаті компенсації за правову допомогу. Так, значеною Постановою КМУ встановлено, якщо компенсація сплачується субєктом владних повноважень, то граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивачкою надано довідку (а.с.12) про сплату адвокату 200грн. за складення позовної заяви.

В той же час, матеріалами справи не містять відомостей (акти виконаних робіт та інш.), які б свідчили про витрачений час на консультації та складання позовної заяви, що перешкоджає суду визначити розмір компенсації, яка б підлягала відшкодуванню позивачці як понесені витрати на правову допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто на користь позивачки судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року в частині задоволених позовних вимог, а саме в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області зробити ОСОБА_1 перерахунок фактично отриманої суми щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»від 21 листопада 1992 року, з урахуванням встановлених ст.62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»від 19 грудня 2006 року розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та виплатити недонараховані суми щомісячної допомоги- скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні цієї частини позовних вимог, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року в частині стягнення з Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 203,40грн скасувати, відмовивши ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в цій частині за безпідставністю.

В іншій частині постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_3