Справа № 3187/10
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. справа № 2а-23/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області на постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив зобов`язати відповідача нарахувати недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733,30 грн.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено строк для звернення до суду, зобов`язано відповідача на протязі 1-го місяця з дати набрання чинності постанови, здійснити нарахування доплати до пенсії та забезпечити її виплату позивачу в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, відповідно до вимог ст. Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку встановлено діючим законодавством на вказаний період. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволені позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рікбуло зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дії цієї статті було відновлено, та встановлення порядку, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось і положення ст.110 Закону України Про державний бюджет на 2007 рікв зазначеній частині не реалізовані.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги за 2006 рік не правильно застосував норми матеріального права. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рікбуло зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.

Отже колегія суддів вважає, що позивачу необхідно відмовити за період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року.

Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.

Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за 2007 рік, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив поновити строк звернення до суду, а відповідач просив застосувати наслідки такого пропуску.

Проте, суд першої інстанції фактично дав оцінку заяві відповідача про пропуск строку звернення позивача до суду, не зясувавши коли позивач дізнався про порушення його прав і чи є причини пропуску строку поважними та не прийняв відповідного рішення.

В позовній заяві позивача не міститься зазначення поважності причин пропуску строку, будь-яких інших заяв щодо поновлення строку позивачем не подавалося. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду та необхідність застосування положень ст. 100 КАС України та вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог за період з 09.07.2007 року - 31.12.2007 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог за 2007 рік.

Керуючись ст.198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Запорізької області задовольнити частково.

Постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2009 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог за 2007 рік.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті постанову залишити - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В.Сафронова

ОСОБА_2