Справа № 294/430/15-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельничук О.О.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА
іменем України

"04" червня 2015 р. Справа № 294/430/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Євпак В.В.
Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Чуднівського районного суду Житомирської області від "06" травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного припинення виплати йому пенсії військовослужбовця з січня 2015 року, зобов"язавши відповідача поновити виплату пенсії, починаючи з січня 2015 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що після окупації Російською Федерацією території Криму він виїхав на постійне проживання у с.Мотрунки, Чуднівського району, Житомирської області, але відповідач з січня 2015 року припинив виплату йому пенсії на тій підставі, що з окупованої території АР Крим не надходять матеріали пенсійної справи позивача, який до цього отримував пенсію за попереднім місцем проживання в м.Севастополь.
Постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити, починаючи з січня 2015 року, виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії як особі, звільненій з військової служби за вислугою років. Постановлено стягнути з Головного управління ПФ України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 73,08 грн. понесених ним по справі судових витрат. В частині стягнення недоплаченої суми за один місяць постанову звернено до негайного виконання.
Не погоджуючись з прийнятою постановою Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 1989 року була призначена пенсія військовослужбовця з видачею пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.10), що підтверджується також повідомленням Кіровоградського облвійськомату від 25 січня1990 року № ФГ-27094 (а.с.11) та довідкою даного закладу від 10 серпня 1999 року (а.с.12).
Відповідно до поданих позивачем матеріалів він проживав на території АР Крим, де отримував пенсійні виплати, а після окупації даної території Російською Федерацією переїхав на постійне місце проживання в с. Мотрунки, Чуднівського району, Житомирської області, де проживає на законних підставах.
В подальшому, у зв"язку із зміною свого місця проживання позивач 11 липня 2014 року подав заяву про виплату йому пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
На підставі даних електронної пенсійної справи позивачу з 01 серпня 2014 року відповідачем було продовжено виплату пенсії за вислугу років як особі, звільненій з військової служби в розмірі 3038,95 грн., що підтверджується письмовими повідомленнями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зокрема повідомленням від 01 вересня 2014 року № 2014/03-23 та від 26 березня 2015 року № 72, а також випискою по картковому рахунку позивача в банку АТ "Ощадбанк".
Однак із січня 2015 року виплату пенсії позивачу було припинено на тій підставі, що відсутні оригінали документів, які були у пенсійній справі позивача, що знаходиться у головному управлінні Пенсійного Фонду України в АР Крим, а витребувати дану справу немає можливості, так як поштова служба АР Крим відмовляється приймати поштову кореспонденцію з материкової частини України, що позбавляє відповідача можливості вести переписку з вказаного питання, а також у зв"язку з недопущенням можливості отримання подвійного розміру пенсії позивачем за старим та новим місцями його проживання.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Зі змісту ст.46 даного Закону слідує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Так, згідно ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20 жовтня 2014 року, громадянин пенсійного віку, якого зареєстровано внутрішньо переміщеною особою, має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У відповідності до ст.18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII від15 квітня 2014 року, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, після залишення ними тимчасово окупованої території.
З урахуванням зазначених норм Закону суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач дотримався встановлених законодавством правил та норм, звернувшись у відповідний орган України із заявою про виплату йому пенсії як переміщеній особі. Така заява була задоволена на підставі даних електронної пенсійної справи позивача та ОСОБА_1 проводилася виплата пенсії у 2014 році.
Послідуюче припинення виплати пенсії позивачу з січня 2015 року не грунтується на вимогах чинного законодавства, так як виниклі проблеми із перепискою між закладами пенсійного забезпечення Житомирської області та АР Крим в жодній мірі не позбавляють права позивача на призначену раніше пенсію згідно норм чинного законодавства, тим більше, що розмір такої пенсії визначений і щодо цього відповідач володіє відповідною інформацією.
Колегія суддів погоджується з тим, що не є виною позивача те, що держава не контролює частину своєї території і, відповідно, ті державні органи, що залишилися на даній території. Захист своєї території є прерогативою та обов"язком самої держави, що, в свою чергу, не звільняє її від обов"язку забезпечувати права своїх громадян, де б вони не перебували, що прямо випливає із змісту ст.ст.2, 3 ч.2, 17, 19, 22 ч.2, 46, 48 Конституції України.
Разом із тим, суд першої інстанції ухвалюючи рішення на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень помилково присудив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 73,08 грн. понесених ним по справі судових витрат, оскільки в даному випадку у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України суд повинен був присудити всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити саме в частині судових витрат, а в решті залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.
Постанову Чуднівського районного суду Житомирської області від "06" травня 2015 р. змінити в частині судових витрат виклавши в такій редакції.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 73,08 грн. понесених ним по справі судових витрат.
Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Ольжича, 7,м.Житомир,10003
- ,