Справа № 826/4251/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2015 року № 826/4251/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни, 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
провизнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

1. Визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_2) щодо визнання договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р. нікчемним.

2. Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ) щодо не здійснення перевірки коректності реквізитів вкладника - ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), зазначених в наданому Уповноваженою особою Переліку.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну (місцезнаходження: АДРЕСА_2) надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: про суму, що підлягає відшкодуванню Фондом у розмірі 137 196,13 грн. (сто тридцять сім тисяч сто дев'яносто шість грн. 13 коп.).

4. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ) прийняти та обробити додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) стосовно суми відшкодування у розмірі 137 196,13 грн. (сто тридцять сім тисяч сто дев'яносто шість грн. 13 коп.).

5. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, ) прийняти рішення про відшкодування коштів за договором банківського рахунку вкладника - ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у розмірі 137 196,13 грн. (сто тридцять сім тисяч сто дев'яносто шість грн. 13 коп.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Старокиївський банк» Пантіною Любов Олександрівною вчинено протиправні дії щодо визнання договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р., укладеного з позивачем, нікчемним, а також невірно зазначено розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом позивача за рахунок Фонду та включення таких відомостей до Переліку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки грошові кошти з рахунку позивача були повернуті юридичній особі, засновником і Головою правління якої, є позивач. Таким чином, на дату розгляду даної справи, позивач не є вкладником в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні з огляду на те, що Фондом не вчинено жодної протиправної бездіяльності стосовно не включення даних позивача до Загального реєстру, оскільки Фонд не володів і не повинен був володіти жодною додатковою інформацією про позивача, окрім тією, що міститься в Переліку вкладників.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд в судовому засіданні 21.05.2015 року дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р., відповідно до якого позивачу відкрито банківський поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні.

Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2014 р. № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. прийнято рішення № 50 про запровадження з 18.06.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 р. по 18.09.2014 р.

Згідно офіційного повідомлення з 03.09.2014 р. ПАТ «Старокиївський банк» починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився по 18.06.2014 р. включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися протягом усього терміну дії тимчасової адміністрації через установи Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.09.2014 р. № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2014 р. № 92 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О. за період з 18.09.2014 р. по 18.09.2015 р.

Позивач зазначає, що дізналася про запровадження тимчасової адміністрації під час звернення 19.06.2014 р. до Відділення Банку з метою зняття коштів з рахунку. Позивачу було відмовлено у поверненні коштів, як вкладнику.

Так, станом на 19.06.2014 р. на рахунку позивача була сума у розмірі 137 196,13 грн., що підтверджується випискою відділення № 4 ПАТ «Старокиївський банк» 321 477 від 19.06.2014 р.

Враховуючи вищевказане, позивач 08.09.2014 р. звернулась до банку-агента для отримання своїх коштів. Однак, їй було повідомлено, що у переліку вкладників вона відсутня.

08.09.2014 р. позивач звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» з заявою про включення її до переліку вкладників.

30.09.2014 р. позивач повторно звернулась із заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо включення її до переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк» та з вимогою надати письмову відповідь про причини ненадання відповіді на її звернення.

Не дочекавшись відповіді на свої звернення позивач 27.10.2014 р. звернулася до установи ПАТ «Банк «Київська Русь» з метою отримати свої кошти, однак працівниками банку було повідомлено в усній формі, що позивач у переліку вкладників є, однак сума до виплати становить не 137 196,13 грн., а 20,00 грн.

Зважаючи на наведене вище, позивач звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату коштів вкладника ПАТ «Старокиївський банк», в якій зазначила про те, що сума вкладу, яка підлягає виплаті у розмірі 20,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки позивач мала на своєму рахунку 137 196,13 грн., відповідно до виписки від 19.06.2014 р.

На своє звернення від 29.10.2014 р., 24.11.2014 р. позивач отримала відповідь (вих. № 918/09-02 від 20.11.2014 р.) від Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк», яким повідомлено, що укладений між позивачем та ПАТ «Старокиївський банк» договір банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р. та операції з внесення грошових коштів на рахунок, відкритий на виконання вказаного договору банком визнані нікчемними, відповідно до вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Старокиївський банк» Пантіна Любов Олександрівна, формуючи перелік вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, включила позивача до даного переліку, однак невірно зазначила розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом позивача за рахунок Фонду та подала даний перелік з такими відомостями до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В свою чергу, Фонд гарантування вкладів затвердив реєстр вкладників для здійснення виплат, в якому невірно зазначена сума відшкодування коштів за вкладом позивача та відповідно до договору про здійснення виплат гарантованих сум відшкодувань вкладникам ПАТ «Старокиївський банк» № 2 від 23.09.2014 р. передав даний реєстр вкладників до банку-агента - ПАТ «Банк «Київська Русь».

Зважаючи, що позивач не може отримати суму свого вкладу за договором банківського рахунку у розмірі 137 196,13 грн., а лише суму у розмірі 20,00 грн., яка на думку позивача була невірно зазначена у переліку вкладників, затверджена у реєстрі та передана банку-агенту, позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (надалі - Закон N 4452-VI), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із положеннями статті 2 цього Закону вклад, це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Вказані норми є імперативними та розширеному тлумаченню не підлягають.

В даному випадку рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних прийнято 17.06.2014 р., процедура виведення банку з ринку розпочата відповідно до рішення Фонду від 17.06.2014 р.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 27 Закону N 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону N 4452-VI Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

При цьому, відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (далі - Положення № 14), визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Пунктом 2 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 цього розділу вказаного Положення встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведеного у сукупності вбачається, що перелік, який складається Уповноваженою особою та загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону N 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (ч. 3 цієї є статті).

Статтею 37 Закону N 4452-VI визначено повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті Уповноважена особа Фонду має право:

1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку;

7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення уповноваженою особою Фонду другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством;

8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду;

9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю;

10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі;

11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону N 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Разом з тим, ч. 3 ст. 38 Закону N 4452-VI визначено вичерпний перелік підстав з яких Уповноважена особа фонду може визнати правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку нікчемними, а саме:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що Уповноваженій особі фонду надано право повідомляти сторони про нікчемність укладених договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів) укладених ПАТ «Старокиївський банк», що підтверджується наказом № 23 від 24.06.2014 р. наявного в матеріалах справи.

Результати роботи комісії було оформлено протоколом від 29.08.2014 р.

Перевіркою встановлено, що грошові кошти на рахунок позивача були зараховані внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта - юридичної особи, що підтверджується відповідною випискою по рахунку.

Враховуючи, що юридична особа не могла отримати грошові кошти в банку внаслідок їх відсутності, а також не є особою, чий вклад гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з її рахунку, відкритому у ПАТ «Старокиївський банк», було здійснено перерахування всіх грошових коштів на рахунок позивача, а саме:

- 19.05.2014 р. - 100 000,00 грн. з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога»;

- 05.06.2014 р. - 37 196,13 грн. з призначенням платежу «безповоротна фінансова допомога засновнику».

При цьому, як зазначає відповідач 1, позивач і є засновником юридичної особи і її Головою правління.

Призначення платежів з яким перераховувалися кошти, на думку відповідача 1, підтверджують намагання юридичної особи отримати всі власні грошові кошти не в порядку черговості від банку, а за рахунок коштів Держави.

Меморіальними ордерами № 4 від 04.12.2014 р. та № 88 від 28.11.2014 р. грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. та 37 196,13 грн., в загальній сумі 137 196,13 грн. були повернуті СДК «Орхідея-3».

Таким чином, позивач не є вкладником в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 21.08.2014 р. № 182/14 щодо тимчасового блокування виплат грошових коштів та відповідного звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На виконання рішення Виконавчої дирекції Фонду, відповідач 1, звернулась 01.09.2014 р. із заявою до МВС України з проханням дослідити дії осіб, які на думку відповідача 1, вчинили дії, що мають ознаки кримінальних правопорушень.

За заявою відповідача 1 було відкрито кримінальне провадження за фактом зловживання службовими особами банку своїми повноваженнями.

Серед інших дій, які підлягають дослідженню у межах цього кримінального провадження є і операції щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача.

Отже, на думку відповідача 1, виявлені факти свідчать про те, що за договором банківського рахунку, відкритого на ім'я позивача у ПАТ «Старокиївський банк» банк взяв на себе зобов'язання, виконати які він не був спроможний.

Дані обставини стали підставою для визнання договору укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» нікчемним.

Однак, дослідивши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення сторін не може погодитися з відповідачами з огляду на наступне.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачами не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р., укладеного між позивачем та ПАТ «Старокиївський банк». Відповідачами також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, отримання неправомірної вигоди.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Суд зауважує, що відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р., матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази винесення вироку у кримінальному провадженні № 0000367 відносно позивача.

Отже, спірний договір не підпадає за своєю правовою та економічною суттю під будь-який з наведених вище критеріїв, які є підставою для визнання його недійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни щодо визнання договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р. нікчемним є протиправними.

Разом з тим, щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не здійснення перевірки коректності реквізитів вкладника - ОСОБА_1, зазначених в наданому Уповноваженою особою Переліку, суд відмовляє в задоволенні, оскільки згідно виписки банку по особовому рахунку НОМЕР_2 за 18.06.2014 р. вбачається відсутність коштів на рахунку ОСОБА_1

Крім того, загальний реєстр вкладників формується Фондом на підставі Переліку вкладників, який формується Уповноваженою особою фонду.

Зважаючи на викладене вище, судом не встановлено наявності помилок у визначенні суми вкладу, а відповідно відсутні підстави для визнання бездіяльності Фонду протиправною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В силу частини 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

На переконання суду самостійне перерахування відповідачем 1 меморіальними ордерами № 4 від 04.12.2014 р. та № 88 від 28.11.2014 р. грошових коштів у сумі 137 196,13 грн. з рахунку позивача на рахунок СДК «Орхідея-3» є протиправним, оскільки вчинено без погодження з власником рахунку.

Зважаючи на викладене вище, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача 1 щодо перерахування меморіальними ордерами № 4 від 04.12.2014 р. та № 88 від 28.11.2014 р. грошових коштів на суму 137 196,13 грн. з рахунку ОСОБА_1 на рахунок СДК «Орхідея-3». Зобов'язати відповідача 1 повернути кошти з рахунку СДК «Орхідея-3» на рахунок ОСОБА_1 та зобов'язати відповідача 1 надати відповідачу 2 додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 про суму коштів, що підлягає відшкодуванню Фондом у розмірі 137 196,13 грн.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняти та обробити додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 стосовно суми відшкодування у розмірі 137 196,13 грн., зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про відшкодування коштів за договором банківського рахунку вкладника - ОСОБА_1 у розмірі 137 196,13 грн., слід зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження державної реєстраційної служби щодо вирішення питання реєстрації права власності.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача 2 та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_2) щодо визнання договору банківського рахунку № 5224 від 19.05.2014 р. нікчемним.

3. Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любов Олександрівни щодо перерахування меморіальними ордерами № 4 від 04.12.2014 р. та № 88 від 28.11.2014 р. грошових коштів на суму 137 196,13 грн. з рахунку ОСОБА_1 на рахунок СДК «Орхідея-3».

4. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну повернути кошти з рахунку СДК «Орхідея-3» на рахунок ОСОБА_1.

5. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну (місцезнаходження: АДРЕСА_2) надати до Фонду додаткову інформацію про вкладника - ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: про суму, що підлягає відшкодуванню Фондом у розмірі 137 196,13 грн. (сто тридцять сім тисяч сто дев'яносто шість грн. 13 коп.).

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати в сумі 36,54 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук