Справа № 2а-8596/10/2270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2015-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Київ К/9991/94523/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного сільськогосподарського товариства "Антонінське" на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.03.2011 у справі № 2а-8596/10/2270

за позовом Публічного акціонерного сільськогосподарського товариства "Антонінське"

до Красилівської міжрайонної державної податкової інспекції

про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року Товариством до суду заявлений позов до Державної податкової інспекції, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить борг з податку з доходів фізичних осіб у сумі 328 698,01 грн., стосовно якого минув строк позовної давності, визнати безнадійним.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.01.2011 позовні вимоги задоволено, податковий борг Товариства з податку з доходів фізичних осіб в сумі 328 698,01 грн. визнано безнадійним, оскільки стосовно даного податкового боргу минув строк позовної давності, а податковим органом не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення заходів щодо стягнення з позивача даної заборгованості.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.03.2011 судове рішення першої інстанції скасовано та у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав, що така вимога не є належним способом захисту прав платника податку.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі судове рішення першої інстанції.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Ця норма діє разом із ст. 2 Кодексу "Завдання адміністративного судочинства", де зафіксовано, що завданнями адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері і публічно-владних повноважень, порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, визначаючи юрисдикцію адміністративних судів, законодавець встановив важливе правило, що відповідний спір підлягає розгляду адміністративними судами у тому випадку, коли оспорюються рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень і треба на вимогу позивача перевірити, чи прийняті (вчинені) вони на підставі й у межах повноважень цих органів, а також у спосіб, який передбачений Конституцією та Законами України.

Дії чи бездіяльність, які охоплюються більш загальним поняттям "діяння", можуть мати ознаки оскаржуваності тільки в тому випадку, коли вони мають певне юридичне значення. Отже, не можна оскаржувати до адміністративного суду дії суб'єкта владних повноважень, які не спрямовані на породження правових наслідків. Проте якщо вчинення таких дій було прямо передбачено нормативним актом і внаслідок бездіяльності виникли певні правові наслідки для позивача, то це може бути предметом оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Отже, позивач має пропонувати суду лише ті способи захисту його прав, що містяться у ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Водночас особа може обрати й інші вимоги, що випливають із законів, які визначають порядок реалізації відповідних прав чи свобод, тобто містять норми матеріального права.

Лише у разі, якщо закон не передбачає таких засобів захисту, що є необхідними для повного захисту її прав, свобод та інтересів, позивач може сформулювати інші вимоги.

Зі змісту ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 71 цього Кодексу встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, що з боку органів державної влади на виконання делегованих повноважень у розумінні ст. ст. 2, 3, 17, ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України мали місце певні правові наслідки, які призвели до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами про порушення відповідачем його прав, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин суд касаційної інстанції відхиляє доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування судового рішення апеляційної інстанції, але з інших мотивів.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного сільськогосподарського товариства "Антонінське" відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.03.2011 у справі № 2а-8596/10/2270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко