Справа № 9101/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2010 р. справа № 2а-94/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська

на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська про поновлення пропущеного строку та стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська, в якому просила суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача на її користь щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період з січня 2006 р. по грудень 2008 року в сумі 3891,90грн, зобовязати відповідача нарахувати їй щомісячну соціальну державну допомогу, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»надалі при нарахуванні пенсії.

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Строк звернення до адміністративного суду поновлено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. без урахування підвищення, встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_1 у періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2010 року в частині задоволених позовних вимог, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального права. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється.

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала.

В частині відмовлених позовних вимог постанова суду сторонами фактично не оскаржувалась, оскільки апелянт в апеляційній скарзі не зазначав, що він не згоден з постановою в цій частині, а позивачка апеляційну скаргу до суду не подавала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення №148650 з відповідною відміткою в ньому (а.с.9).

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно поновив порушені права позивачки з 09 липня 2007 року, оскільки відповідач ні при розгляді справи по суті у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не наполягав на відмові у задоволенні позову з підстав пропуску позивачкою строку звернення до суду і не просив застосувати положення ч.1 ст.100 КАС України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, дітям війни підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року положення ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік про зупинення дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік втратили чинність з 09.07.2007 року, відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

Сторонами визнано, що Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська будь-яких дій, повязаних з нарахуванням підвищення до пенсії позивачки з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, не здійснювало, відповідних виплат - не проводило.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська здійснити відповідний перерахунок підвищення до пенсії позивачки у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно.

При цьому слід зазначити, що частиною 3 статті 62 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом 5 частини 1 цієї статті, збільшений на 1 %, що складає відповідно: 410.06 гривни та 415.11 гривни. Посилання в ч.3 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на те, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, на думку колегії суддів, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність у позивачки права на перерахунок підвищення до її пенсії як дитині війни на 2008 рік, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме : у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, право на підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що передбачені статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2008 році у позивачки виникло з 22 травня 2008 року, тобто, з дня визнання неконституційними положень законів України про Державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на відповідний рік, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року.

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині війни здійснено не було.

Згідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики.

Отже, посилання апелянта на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, визнається колегією суддів безпідставним, і не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Та обставина, що в резолютивній частині оскаржуваної постанови при зобовязанні відповідача здійснити нарахування позивачці надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відсутнє посилання іще й на необхідність здійснення такого нарахування, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не може слугувати підставою для скасування, або зміни вірного по суті рішення , оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись за розясненням судового рішення або встановлення порядку його виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: Д.В.Чепурнов

ОСОБА_2