Справа № 826/15726/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2014 № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період 01.01.2012 по 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства з 01.01.2012 по 31.12.2012, якою встановлено порушення: п.177.2 ст.177 ПК України, що призвело до заниження оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59519,17 грн.; пп.49.18.2 п.49.18; пп.«б» п.176.2 ст176 ПК України, а саме: платник податків не подав за 2012 рік податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№1ДФ) та не нарахував, не утримав та не перерахував до бюджету фізичною податок з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в розмірі 645,25 грн.; п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: платник податків не сплатив єдиний соціальний внесок за 2012 рік на загальну суму 75 376,98 грн.

За наслідками виявлених порушень податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.04.2014: №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 74 398, 96 грн. (59 519,17 грн. - основний платіж, 14 879,79 грн. - штрафні (фінансові) санкції); та №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1365,56 грн., (645,25 грн. - основний платіж, 671,31 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, в результаті чого скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.04.2014 № в частині суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 16 489,12 грн. (основний платіж - 13 191,30 грн., штрафні санкції - 3 297,82 грн.), в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін; податкове повідомлення від 02.04.2014 № залишено без змін, проте збільшено штрафну санкцію по податку з доходів фізичних осіб на суму 184,99 грн.

Приписами пп.60.1.3 п.60.1 ст.60 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

При цьому, згідно п.60.4 ст.60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

З огляду на те, що нове податкове повідомлення-рішення із зменшеною сумою боргу відповідачем не приймалось і платнику податків не надсилалось, відповідно, податкове повідомлення-рішення від 02.04.2014 № не є відкликаним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб - СПД, податку з доходів фізичних осіб (найманих працівників) та єдиного соціального внеску, здійснював діяльність з надання послуг перевезення автомобільним транспортом.

Податковий орган приймаючи податкове повідомлення-рішення виходив з того, що на порушення п.177.2 ст.177 ПК України у вигляді неналежного ведення обліку доходів та витрат, а саме: завищення витрат за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 на суму 286866, 99 грн., фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування, включив до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, технічного обслуговування тощо), мобільний зв'язок та канцелярські вироби, що призвело до заниження зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59 519, 17 грн.

Згідно ст.177 ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно положень ст.ст.138-140 ПК України, зокрема, адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати), інші витрати загальногосподарського призначення, а також витрати на: фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу.

Позивачем за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 задекларовано валові витрати, серед яких послуги зв'язку в сумі 3945, 91 грн. (без врахування ПДВ) та закупка канцелярських виробів на суму 1397, 41 грн. (без урахування ПДВ), не враховані під час проведення перевірки.

Контролюючий орган зазначив, що послуги зв'язку не можуть бути включені до валових витрат у зв'язку з неможливістю встановити, чи дійсно мобільний зв'язок був використаний у підприємницькій діяльності, закупка канцелярських виробів не може бути включена до валових витрат у зв'язку з відсутністю офісних приміщень. Інших належних доводів апелянтом на зазначено, як не надано в підтвердження своїх посилань належних та допустимих доказів.

Натомість, понесення вказаних витрат належним чином підтверджується первинними документами, які містяться в матеріалах справи, та що відповідачем не заперечується.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивач мав право включати до складу валових витрат вказані витрати на послуги зв'язку.

Крім того, ПК України не визначає, яким чином платник податків має підтверджувати факт використання мобільного зв'язку саме у підприємницькій діяльності, а не в інших цілях, тоді як використання для здійснення діяльності з надання послуг перевезення автомобільним вантажним транспортом на замовлення по території України послуг зв'язку, зокрема, і мобільного зв'язку, є очевидним. Законодавство не ставить можливість включення до валових витрат витрати на канцелярські вироби залежно від наявності у платника податків окремого приміщення (офісу) для здійснення підприємницької діяльності, тоді як необхідність понесення таких витрат для здійснення будь-якої підприємницької діяльності також є очевидною.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що визначені позивачем суми цих витрат (3945, 91 грн. та 1397, 41 грн.) співрозмірні з обсягом підприємницької діяльності, та не вказують на будь-яке зловживання правом на включення таких витрат до валових.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 02.04.2014 №, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Приписами пп.«а» п.176.2 ст.176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно акту перевірки від 28.02.2014 №83/26-57-17-01-14/НОМЕР_1, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що фізичною особою-підприємцем не утримано та нараховано податок на доходи фізичних осіб (найманих працівників) за період квітень, листопад, грудень 2012 року у розмірі 645,25 грн. із заробітної плати працівників.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивачем було укладено трудові договори з працівниками від 24.05.2011, від 30.05.2012, від 27.11.2006, від 09.08.2006, від 24.05.2004.

Згідно заяв частини працівників від 31.10.2012 вони просили надати відпустку за власний рахунок терміном з 01.11.2012 по 30.11.2012, а згідно заяв іншої частини від 30.10.2012 - терміном з 01.11.2012 по 31.12.2012.

Стосовно нарахування здійсненого податковим органом по відношенню до ОСОБА_3 за квітень 2012 року, то воно є безпідставним, оскільки трудовий договір укладений між позивачем та ОСОБА_3 лише 30.05.2012 року.

Положеннями п.162.3 ст.162 ПК України, у разі відсутності нарахованих доходів податок сплаті не підлягає.

А отже, за відсутності нарахувань по заробітній платі, відповідачем необґрунтовано нараховано податок з доходів фізичних осіб за період квітень, листопад, грудень 2012 року виходячи з наступного.

Відтак, враховуючи, що відповідачем в письмових запереченнях, які аналогічні апеляційній скарзі не доведено правомірність своїх дій, та належним чином не обґрунтовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності податкових повідомлень-рішень від 02.04.2014 № та №.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх вимог, та не обґрунтував їх у встановленому порядку.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 10.03.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.