Справа № 810/1996/15
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1996/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року 810/1996/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" до переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - Яготинського відділення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Свою позицію обґрунтовує тим, що висновок податкового органу про порушення позивачем граничного строку сплати суми податку на прибуток приватних підприємств винесений всупереч вимогам ст. 126, пункту 129.6 ст. 129 ПК України, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки позивач вважає, що ним при сплаті податку граничний термін сплати порушено не було.

12.05.2015р., ухвалою Київського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у адміністративній справі, справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився з невідомих суду причин. Матеріали справи містять інформацію про своєчасне та належне повідомлення відповідача про дату та місце судового засідання. Заяв або клопотань про розгляд справи за відсутності його представника або про відкладення слухання справи від відповідача до суду не надходило.

Позивач забезпечив явку представника у судове засідання.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 КАС України, враховуючи неявку представника відповідача у судове засідання, розгляд даної справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані письмові докази та матеріали, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач ТОВ «МАНАД» є юридичною особою, перебуває на податковому обліку в органах ДПС 25.01.2013р., є платником податку на прибуток, ПДВ тощо.

03.04.2015р. податковим органом було проведено планову невиїзну документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за 2014 рік, за наслідком якої складено акт №442/25-15-02/32670436 від 03.04.2015р.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 ПК України, а саме – порушення граничного строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1 календарний день.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач 16.03.2015р. надав до податкового органу письмове пояснення, в якому повідомив, що причиною несвоєчасного надходження сплачених ним грошових коштів податку до державного бюджету була неможливість своєчасного виконання банківською установою платіжного доручення внаслідок технічного збою. На підтвердження зазначеного надав до податкового органу лист ПАТ КБ «Приват-Банку» від 21.03.2015р. №20.1.0.0.0/7-20150318/1755 про причини несвоєчасного зарахування коштів, який отримано відповідачем 27.03.2015р. (відповідні докази містяться в матеріалах справи).

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд звертає увагу на таке:

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

Приписами п. 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування, за останній річний звітний період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятирічного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду.

Згідно із п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником податків сум податкових зобов’язань у встановлений законодавством строк.

Відповідно до п. 1.24, п. 1.29 ст. 1, п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Платіжна система – це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу є обов’язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Банк зобов’язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника – з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника – з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Як зазначено в п.п. 16.5.2 п. 16.2 ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Відповідальність банків при здійсненні переказу передбачено приписами ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», де зазначено, що отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні і національній валюті передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов’язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача – «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком, після закінчення операційного часу ставиться штамп «Вечірня».

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення. Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Крім того, судом досліджено, що позивачем оплату суми податку на прибуток в розмірі 138351,00 грн. здійснено в ПАТ КБ «Приват-Банк» 11.03.2015р. в 15:52 год., та що перерахування даних грошових коштів до державного бюджету відбулось із запізненням на один календарний день з причини неможливості своєчасного їх перерахування банком внаслідок технічного збою. Підтвердженням зазначених обставин є копії платіжного доручення від 11.03.2015р. №1549 та листа від 21.03.2015р. №20.1.0.0.0/7-20150318/1755 ПАТ КБ «Приват-Банк», додані позивачем до позовної заяви.

Пунктом 129.6 ст. 129 ПК України визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів ті інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Отже, якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред’явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновок про те, що порушення порядку зарахування до бюджету при пред’явленні до установи банку платником податків платіжного доручення у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п.п. 129.7 ст. 129 ПК України, яким визначено, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність з боку позивача порушення граничного строку сплати суми податку на прибуток на 1 календарний день станом на 11.03.2015р., яке вказано у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, у зв’язку з чим останнє не може обґрунтованим та законним і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем до суду в якості доказу сплати судового збору надано платіжне доручення від 22.04.2015р. №321/з63 на суму 182,70 грн. Враховуючи, що судом позовні вимоги ТОВ «МАНАД» задовольняються у повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 182,70 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МАНАД» судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.