Справа № 43545/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2010 р.справа № 2а-5057/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О. ,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»до Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя про визнання рішення нечинним,

у с т а н о в и л а:

08 вересня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання рішення відповідача

№ 268 від 06.05.2009 р. про застосування фінансових санкцій нечинним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що прийняте рішення порушує Інструкцію «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України». Штрафні санкції нараховано від суми недоїмки за період з 20.01.2006 р. по 07.08.2007 р., який співпадає з періодом прийняття рішення № 270 від 06.05.2009 р. При прийнятті рішення відповідач не врахував, що у звязку з визнанням нечинним постановою господарського суду його рішення № 29 від 11.02.2005 р. сума недоїмки по страхових внесках за період з 20.01.2006 р. по 07.08.2007 р. має бути зменшена. Вказані обставини явилися причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання рішення № 268 нечинним (т. 1 а.с.а.с. 3 9).

09 листопада 2009 року Запорізьким окружним адміністративним судом було ухвалено постанову, якою суд задовольнив позов. Постанова полягає у тім, що рішення відповідача № 29 від 11.02.2005 р. було визнано нечинним рішенням суду, тому до Картки особового рахунку страхувальника було внесено відповідні зміни (щодо належних до сплати фінансових санкцій та належної до сплати пені). Водночас до Картки обліку не було внесено відповідних сум та не здійснено перерахунок фінансових санкцій та пені, що зрештою і призвело до необґрунтованого нарахування санкцій та пені у подальших періодах (т. 2

а.с.а.с. 103 105).

09 грудня 2009 року відповідач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі відповідач послався на те, що рішення судом першої інстанції було ухвалене на підставі неповно зясованих обставин. Позивач постійно порушує строки сплати внесків, а рішення № 268 прийнято законно. Так, при розгляді справи суд не зясував обставини виконання рішення суду за рішенням № 29 та не врахував докази проведення сторно на суму 450 556,74 грн. Вказані обставини явилися причиною звернення відповідача до суду з апеляційною скаргою, якою він просив постанову Запорізького окружного адміністративного суду скасувати та відмовити у позові (т. 2 а.с.а.с. 108 109).

Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити ухвалене рішення без змін.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, просив суд розглянути справу за його відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності зі вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 196 КАС України.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що 06.05.2009 р. відповідачем було прийнято рішення № 268 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду (т. 1 а.с.а.с. 10 17).

Рішенням відповідача позивачу був нарахований штраф в розмірі 50 % (2 048 584,85 грн.) та пеня в сумі 724 879,60 грн. за несвоєчасну сплату внесків за період з 20.01.2006 р. по 07.08.2007 р. Санкція та пеня нараховано за прострочення оплати внесків по строках оплати 20.01.2006 р., 20.02.2006 р., 20.03.2006 р., 20.04.2006 р., 20.05.2006 р., 20.06.2006 р., 20.07.2006 р., 20.08.2006 р., 20.09.2006 р., 20.10.2006 р., 20.11.2006 р., 20.12.2006 р.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1.

В силу абзацу 34 статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до абзаців 1 3 частини 6 статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є, зокрема, календарний місяць.

Згідно з частиною 2 статті 106 Закону № 1058-IV суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11.02.2005 р. відповідачем було прийнято рішення № 29 про застосування до позивача фінансових санкцій та нарахування пені, відповідно до якого останньому за період з 01.01.2004 р. по 27.01.2005 р. було нараховано 366 169,00 грн. санкцій та 84 386,00 грн. пені. При цьому до граф 8 та 12 Картки особового рахунку страхувальника (позивача) було внесено відповідні відомості (збільшено заборгованість по санкціях та пені).

У відповідності з частиною 5 статті 106 Закону № 1058-IV за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

За змістом абзаців 1, 2 пункту 10.11 статті 10 Інструкції сплата (погашення) пені здійснюється у тому самому порядку, що і недоїмка та фінансові санкції. У разі коли страхувальник має несплачені суми недоїмки, пені та фінансових санкцій та здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються шляхом перерозподілу такої сплаченої суми в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

За станом на 09.06.2005 р. відповідач здійснив погашення заборгованості позивача за рахунок внесків останнього на загальнообовязкове державне пенсійне страхування по поточних зобовязаннях. При цьому усі кошти було зараховано в рахунок погашення заборгованості, що утворилася на підставі рішення № 29.

Через погашення заборгованості по санкціях та пені за рахунок поточних платежів поточні зобовязання по строках сплати на 21.03.2005 р., 20.04.2005 р., 20.05.2005 р. відповідно були сплачені за рахунок поточних зобовязань за наступні звітні періоди, тобто з порушенням передбачених строків, що також потягло за собою нарахування фінансових санкцій та пені.

Згодом постановою Господарського суду Запорізької області, ухваленою у господарській справі № 11/226-АП, рішення № 29 від 11.02.2005 р. було визнано нечинним, у звязку з чим до граф 8, 12 Картки особового рахунку страхувальника було внесено відповідне коригування у виді зменшення заборгованості на 450 555,00 грн.

Водночас до Картки не було внесено змін щодо основного зобовязання та не здійснено перерахунок пені та фінансових санкцій, сплачених по строках сплати 21.03.2005 р., 20.04.2005 р., 20.05.2005 р., що зрештою призвело до нарахування санкцій та пені за несвоєчасну сплату внесків по строках сплати 21.02.2005 р., 21.03.2005 р., 20.04.2005 р., 20.05.2005 р.

Згодом зазначені фінансові санкції та пеня погашалися відповідно за рахунок внесків позивача у наступних звітних періодах, тобто з порушенням передбачених законом строків, що знову потягло за собою необґрунтовані нарахування санкцій та пені.

Крім того, судом першої інстанції також було встановлено, що відповідач 20.02.2006 р. прийняв низку рішень про нарахування фінансових санкцій та пені за період з 19.01.2006 р. по 15.02.2006 р., які згодом також були визнані нечинними постановою Господарського суду Запорізької області від 26.10.2007 р. На виконання цієї постанови відповідного перерахунку відповідачем здійснено не було.

Абзацом 4 підпункту 9.3.2 пункту 9.3 статті 9 Інструкції передбачено, що при застосуванні штрафів приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний базовий звітний період незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Суд встановив, що відповідач крім рішення № 268 про нарахування фінансових санкцій та пені за період з 20.01.2006 р. по 07.08.2007 р. також прийняв рішення №№ 559, 353, 121 124, якими було застосовано фінансові санкції та пеню за періоди з 09.02.2006 р. по 03.04.2006 р., з 09.02.2006 р. по 18.04.2006 р., з 19.01.2006 р. по 15.02.2006 р. відповідно.

Таким чином, твердження відповідача про наявність лише одного рішення щодо порушення строків сплати внесків за спірний період є безпідставним, оскільки спростовується матеріалами справи.

Зясувавши у достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

В силу частини 1 статті 86 КАС України виключне право оцінки доказів належить суду, який здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши їх.

Таким чином, перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад»до Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі міста Запоріжжя про визнання рішення нечинним, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 13 серпня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя: М.В. Мірошниченко

Суддя: О.В. Юхименко