Справа № 166зп-14/804/19339/14
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2015-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця»

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позов ДП «Придніпровська залізниця».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та направити матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до вимог Закону рішення дії чи бездіяльність державного виконавця під час стягнення виконавчого збору зобов’язані оскаржувати тільки в адміністративному суді. Отже, на думку позивача, Законом не встановлено іншого порядку судового оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця пов’язаних з організацією та проведенням стягнення судового збору, окрім оскарження до адміністративного суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору слід оскаржувати до суду, який видав виконавчий лист, у зв’язку з тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Марганецьким районним судом Дніпропетровської області не завершено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.5 ст.18 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті;

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлено статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 1.5 цієї Інструкції державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, за загальним правилом сторони виконавчого провадження можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу

на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України

"Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує дії старшого державного виконавця та постанову старшого державного виконавця про стягнення з ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору від 06.11.2014 року у виконавчому провадженні ВП №44005418.

Однак, з огляду на предмет оскарження, невірним є застосування до спірних відносин загальних критеріїв визначення юрисдикції судового оскарження.

В свою чергу, закінчення виконавчого провадження та виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не є єдиною підставою для віднесення даної категорії справи до юрисдикції адміністративного суду.

Так, законодавцем передбачено, що постанови про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу,

прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані оскаржуються в порядку КАС України, те саме стосується постанов, виконання яких виділено в окреме виконавче провадження.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, визначено необхідність враховувати, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

При цьому, місцевим загальним судам як адміністративним судам також предметно підсудні адміністративні справи з приводу оскарження постанови державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених цими судами рішень

Отже, предметно підсудними місцевим судам як адміністративним є справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу,

прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Те саме стосується оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, з урахуванням викладеного, постанова про стягнення виконавчого збору, а також дії державного виконавця, підлягають оскарженню до місцевого суду який видав виконавчий лист в порядку КАС України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.199, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» – залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко