Справа № 2а/1570/8656/2011
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2015-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а/1570/8656/2011

Справа № 2а/1570/8656/2011

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Васіної А.А.

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки викладені в акті перевірки №367/2300/00955348 від 05.05.2011 року є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Всі первинні документи у підтвердження факту здійснення господарської операції з придбання інформаційно-консультаційних послуг, є в наявності та своєчасно надані до перевірки. Також, позивачем в установлені законом строки подавались на адресу відповідача заперечення до акту перевірки з відповідними первинними документами, які не були прийняті податковим органом до уваги, посилаючись на невідповідність печатки зазначених на цих документах, стандартам прийнятих розмірів. Крім того, ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” не зобов’язано сплачувати авансові внески з податку на прибуток з суми дивідендів за 2009 рік, оскільки жодних рішень про виплату дивідендів в 2009 році загальними зборами не приймалось.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях (том 1, а.с.119-127).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ПАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” 19.05.1998 року зареєстроване Любашівською районною державною адміністрацією, свідоцтво про державну реєстрацію № 112 від 15.05.98, код ЄДРПОУ 00955348. Взято на облік в органах державної податкової служби 28.03.96 за № 78, та перебуває на обліку в Любашівській МДПІ та є платником ПДВ.

Судом встановлено, що фахівцями Любашівською МДПІ Одеської області, керуючись ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб’єктів господарювання на 1 квартал 2011 року, на підставі направлення на перевірку №165/2300/00955348 від 21.03.2011 року та наказів №139 від 24.02.2011 року про проведення перевірки та №327 від 19.04.2011 року про продовження терміну перевірки, була проведена планова виїзна перевірка ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт перевірки №367/2300/00955348 від 05.05.2011 року (том 1 а.с.9-81).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Любашівської МДПІ Одеської області з запереченнями на акт перевірки, до Державної податкової адміністрації в Одеській області та ДПА України зі скаргами на податкові повідомлення-рішення, які за результатами розгляду залишені без задоволення (том 1 а.с. 32-78, 82-106).

Під час розгляду справи, судом досліджені копії первинної бухгалтерської документації, а саме: копія договору надання консультаційно-інформаційних послуг від 01.02.2010 року (том 1 а.с.35-37), копія листа Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №30 від 01.04.2010 року, адресованого директору ПП «Квантор Плюс» про надання консультації з питання навантаження зернових культур в морські контейнери (том 1 а.с.38), копія листа директора ПП «Квантор Плюс» №0204 від 02.04.2010 року адресованого Голові правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” з рекомендаціями, технологічними схемами та проханням надати список осіб, які будуть приймати участь в навчанні (том 1 а.с.39), копія листа Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №31 від 05.04.2010 року, адресованого директору ПП «Квантор Плюс» з переліком осіб, які будуть приймати участь у навчанні (том 1 а.с.40), копія протоколу проведення консультаційно-навчального семінару з питань навантаження зернових та масляних культур в морські контейнери для подальшої відправки їх на експорт від 07.04.2010 року (том 1 а.с.41), копія стислого опису технології проведення торгово-закупівельної діяльності (том 1 а.с.42-45), копія переліку комерційних пропозицій по обладнанню для навантаження зерна в контейнери (том 1 а.с.46-52), копія податкової накладної (том 1 а.с.53), копія податкової декларація з ПДВ з додатками (том 1 а.с.54-56,59-63), копія реєстру отриманих та виданих податкових накладних (том 1 а.с.57-58), копія декларації з податку на прибуток з додатками (том 1 а.с.64-67), копія балансу на 31.12.2009 року (том 1 а.с.68-69), копія звіту про фінансові результати за 2009 рік (том 1 а.с.70), копія протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” від 23.05.2011 року (том 1 а.с.107-111), копія протоку засідання реєстраційної комісії ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №1 від 21.12.2010 року (том 1 а.с. 116), копія протоку засідання реєстраційної комісії ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №2 від 21.12.2010 року (том 1 а.с. 117), лист Голови правління ПрАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” № 57 від 23.06.2010 року, копія акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №264 від 30.04.2010 року (том 1 а.с. 146), копія рахунку-фактури №264 від 30.04.2010 року (том 1 а.с.147), копія біржового контракту №11/07-10Е від 14.07.2010 року (том 1 а.с.220), копія посвідчення про реєстрацію №11/07-10Е від 14.07.2010 року (том 1 а.с.221), копія рахунку №01-1 від 03.08.2010 року (том 1 а.с.222), копія договору №1/10 від 13.07.2010 року (том 1 а.с.223-225), копія митної декларації з додатками (том 1 а.с.226-228), лист Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №85 від 04.08.2010 року, адресоване керівнику АТ «Імексбанк» з проханням рахувати отриману валютну виручку сплатою по контракту №1/10 від 13.07.2010 року (том 1 а.с.229), копія виписок з рахунків (том 1 а.с.230-232).

Проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

За своїм змістом наведені норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпунктом 7.2.1 п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно п.п. 7.2.4, п. 7.2. ст. 7 цього Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Підпунктом 7.2.6, п. 7.2. ст. 7 цього Закону передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.4.5, п. 7.4. ст.7 вказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Наведені вище норми Закону України «Про податок на додану вартість» передбачають лише два випадки не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку: відсутність податкової накладної або складання податкової накладної особою, яка у встановленому порядку не зареєстрована як платник податку на додану вартість.

Крім того, частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-XIV передбачено, що на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі – Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Підпунктами 2.4, 2.5, 2.13, 2.14 п. 2 Положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів. Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачею особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

У висновку акту перевірки № 367/2300/00955348 від 05.05.2011 року зазначено, що перевіркою встановлено взаємовідносини ВАТ «Заплазьке ХПП» із ПП «Квантор Плюс» на суму 500 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 83 333,00 грн.).

На підтвердження правомірності включення суми податку на додану вартість в розмірі 83 333,00 грн. до податкового кредиту за квітень 2010 року ВАТ «Заплазьке ХПП» до перевірки та до суду, серед іншого, надано договір надання консультаційно-інформаційних послуг від 01.02.2010 року (том 1 а.с.35-37).

Згідно п. 1.1 цього договору передбачено, що виконавець зобов’язується по завданню (замовленню) Замовника, в порядку встановленому цим Договором, надавати консультаційно-інформаційні та організаційні послуги (далі - послуги), а замовник зобов’язаний сплатити замовлені ним послуги, в тому числі надані, у строки та на умовах передбачених цим Договором.

Послуги по цьому договору характеризуються нематеріальним характером послуг. В окремих випадках (з ініціативи однієї сторони цього договору) процес надання послуг може супроводжуватись наданням письмових документів (матеріальних свідоцтв) у вигляді: письмових висновків, схем, консультацій, роз’яснень виконавця.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що виконавець інформує (консультує) замовника по всім питанням, пов’язаним з технологією навантаження зерна в морські контейнери та подальшому направленню їх на експорт, зокрема: питання методології навантаження зерна в морські контейнери, економіко-правові питання, що виникають в процесі укладання та виконання правочинів по експорту зерна в морських контейнерах, питання ведення бухгалтерського та податкового обліку підприємства у випадках виконання експортних зовнішньоекономічних договорів, підбір обладнання та налагодження схем навантаження зерна в контейнери, що доставляються на авто та ж.д. транспорті.

Згідно п. 3.2. цього договору, письмові висновки, технологічні схеми по письмовому зверненню Замовника.

Надання послуг в процесі безпосереднього спілкування проводиться виконавцем в період, попереднього узгодження з замовником. Згідно рекомендаціям виконавця для належного консультування замовник надає необхідні першому документи та інші плани території для їх вивчення та аналізу, в межах строків, узгоджених сторонами.

Надання консультацій та відповідей в письмовій формі проводиться виконавцем в термін 5 (п’яти) робочих днів з моменту отримання письмового запиту.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплата проводиться після підписання акта виконаних робіт на протязі 30 робочих днів.

Підставою для сплати послуг з питань, перерахованих в п. 2.1 цього договору є належним чином оформлений та підписаний сторонами договір.

Підставою для сплати послуг з питань, перерахованих в п. 2.2 та п. 2.3 цього договору, є рахунок виконавця, узгоджений с замовником.

Згідно п. 5.2 договору, сума сплати послуг встановлюється в сумі 500 000 гривень.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що вид розрахунку безготівковий.

Згідно п. 5.4 договору передбачено, що сторони залишають за собою право змінювати розмір оплати за надані інформаційні-консультаційні послуги, які можуть бути реалізовані за позицією однієї з сторін шляхом складення письмового договору, що є невід’ємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання вимог вищезазначеного договору суду надано, копію листа Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №30 від 01.04.2010 року, адресованого директору ПП «Квантор Плюс» про надання консультації з питання навантаження зернових культур в морські контейнери (том 1 а.с.38), копію листа директора ПП «Квантор Плюс» №0204 від 02.04.2010 року, адресованого Голові правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” з рекомендаціями, технологічними схемами та проханням надати список осіб, які будуть приймати участь в навчанні (том 1 а.с.39), копію листа Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №31 від 05.04.2010 року, адресованого директору ПП «Квантор Плюс» з переліком осіб, які будуть приймати участь у навчанні (том 1 а.с.40), копію протоколу проведення консультаційно-навчального семінару з питань навантаження зернових та масляних культур в морські контейнери для подальшої відправки їх на експорт від 07.04.2010 року (том 1 а.с.41), копію стислого опису технології проведення торгово-закупівельної діяльності (том 1 а.с.42-45), копію переліку комерційних пропозицій по обладнанню для навантаження зерна в контейнери (том 1 а.с.46-52), копію податкової накладної (том 1 а.с.53), копію реєстру отриманих та виданих податкових накладних (том 1 а.с.57-58), копію балансу на 31.12.2009 року (том 1 а.с.68-69), копію звіту про фінансові результати за 2009 рік (том 1 а.с.70), копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №264 від 30.04.2010 року (том 1 а.с. 146), копію рахунку-фактури №264 від 30.04.2010 року (том 1 а.с.147).

Подальше використання у господарській діяльності отриманих консультаційно-інформаційних послуг підтверджується укладеним біржовим контрактом №11/07-10Е від 14.07.2010 року (том 1 а.с.220). На підтвердження виконання даного контракту позивачем надано копію біржового контракту №11/07-10Е від 14.07.2010 року, копію посвідчення про реєстрацію №11/07-10Е від 14.07.2010 року (том 1 а.с.221), копію рахунку №01-1 від 03.08.2010 року (том 1 а.с.222), копію договору №1/10 від 13.07.2010 року (том 1 а.с.223-225), копію митної декларації з додатками (том 1 а.с.226-228), копію листа Голови правління ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” №85 від 04.08.2010 року, адресоване керівнику АТ «Імексбанк» з проханням рахувати отриману валютну виручку сплатою по контракту №1/10 від 13.07.2010 року (том 1 а.с.229), копії виписок з рахунків (том 1 а.с.230-232).

Зазначені документи відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

Доказів у спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано.

Щодо посилань Любашівської МДПІ Одеської області, в акті перевірки на можливість ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” власними силами здійснювати експорт зерна, без отримання інформаційно-консультаційних послуг ПП «Квантор Плюс», суд вважає необхідним зазначити наступне.

В судовому засіданні, представник позивача пояснив, що підприємство мало намір працювати за новою для підприємства схемою завантаження зернових культур в морські контейнери, проте досвіду роботи за такими схемами фахівці підприємства не мали. У зв'язку з такими обставинами та необхідністю підвищити рівень кваліфікації працівників, вивчення технології завантаження зернових культур в морські контейнери за новими технологіями ВАТ «Заплазьке хлібоприймальне підприємство” уклало договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з ПП «Квантор Плюс».

Згідно з відомостями які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності, які здійснює ПП «Квантор плюс» (код ЄДРПОУ 36110146) є діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, консультування з питань комерційної діяльності та управління, адвокатська діяльність, нотаріальна та інша юридична діяльність.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статею 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини між підприємствами здійснюються на підставі договорів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину (договору) має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 “Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними” нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Статтею 228 Цивільного кодексу Україну встановлено, що правочин, що порушує публічний порядок, тобто якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, є нікчемним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім цього, згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особам заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспарюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що вище зазначений правочин, укладений позивачем під час здійснення своєї господарсько-фінансової діяльності неможна вважати нікчемними, оскільки законом не встановлена його нікчемність. Крім того, відсутнє відповідне рішення суду про визнання такої угоди недійсною.

Посилання представника позивача, в обґрунтування різниці в сумах наданих консультаційно-інформаційних послуг фактичному постачанню товару на те, що ВАТ «Заплазське хлібоприймальне підприємство” не увійшло до переліку підприємств, які відповідно до постанови КМУ від 04 жовтня 2010 року № 938 отримали квоти на експорт ячменю, а тому позивач був позбавлений можливості проведення операцій з експорту ячменю, в тому числі і за новою технологією, суд вважає обґрунтованим та такими, що підтверджуються зібраними по справі доказами (а.с. 110 т.2).

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що витрати на оплату інформаційно-консультаційних послуг правомірно включені ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” до складу валових витрат, оскільки пов'язані з його господарською діяльністю, а факт їх придбання підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Також, суд дійшов до висновку про правомірність формування ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” податкового кредиту на підставі накладної № 264 від 30.04.2010 року, виписаної ПП «Квантор Плюс» ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство”.

Судом встановлено, що наявна в матеріалах справи накладна № 264 від 30.04.2010 року, виписана ПП «Квантор Плюс» відповідає вимогам підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.1.9 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) дивіденд це платіж, який здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав (інвестиційних сертифікатів) у зв'язку з розподілом частини прибутку такого емітента, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Згідно п.п.7.8.2 п.7.8 ст.7 даного Закону крім випадків, передбачених підпунктом 7.8.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі ставки, встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, нарахованої на суму дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів.

При цьому, вказана норма Закону покладає обов'язок щодо нарахування та внесення до бюджету авансового внеску з податку на прибуток лише на того емітента корпоративних прав, який прийняв рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам).

Дивіденди не є податком або обов'язковим платежем і питання про їх виплату або невиплату не може бути вирішене в інший спосіб, ніж передбачено статутом товариства та законом, який не обмежує акціонерне товариством^ виборі питань, що можуть бути віднесені до виключної компетенції загальних зборів (абз.2 ч.2 ст.159 Цивільного кодексу України).

Вищим органом ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” є загальні збори, до компетенції яких належить затвердження порядку розподілу прибутку та виплати дивідендів.

Відповідно до вимог п.п. "д" ст. 41 Закону України "Про господарські товариства", п.п.12, 15 ч.2 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин), питання розподілу прибутку акціонерного товариства і виплати дивідендів є виключною компетенцією загальних зборів.

Судом встановлено, що у 2009 році загальними зборами ВАТ “Заплазське хлібоприймальне підприємство” рішень про розподіл прибутку та виплату дивідендів не приймалося, а чистий прибуток використовується на розвиток підприємства, що підтверджується листом №57 від 23.06.2010 року наданого на запит Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області (том 1 а.с.156).

Доказів проведення загальних зборів та прийняття такого рішення відповідачем суду не надано.

Враховуючи вище викладене суд дійшов до висновку, що оскільки відсутнє рішення загальних зборів акціонерів про виплату дивідендів, то відсутній об'єкт оподаткування та обов'язок нарахування та сплати авансового внеску з податку на прибуток з дивідендів згідно з п.п.7.8.2 п.7.8 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 02 червня 2015 року.

Суддя О.А. Левчук

.