Справа № 813/6047/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року К/800/6007/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року по справі № 813/6047/14

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова

(далі - Управління)

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Управління із заявою про здійснення перерахунку пенсії як інваліду ІІ групи та врахування до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності час навчання у Львівському автомобільно-дорожньому технікумі на автомобільному відділенні заочної форми навчання з 1 вересня 1992 року по 4 березня 1996 року та час навчання у Міжгалузевому інституті підвищення кваліфікації Державний Університет «Львівська політехніка» з 1 жовтня 1996 року по 1 лютого 2000 року.

Управління листом від 21 серпня 2014 року №10640/03 повідомило позивача, що зарахування до стажу роботи навчання за заочною формою не передбачено чинним законодавством.

Не погоджуючись із викладеним, ОСОБА_4 звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у випадку, коли навчальна діяльність особи не була трудовою чи з відривом від виробництва, така не могла бути основною, зокрема коли йшлося про заочну форму навчання. Відомості про таке не можуть відноситись до трудового стажу, оскільки можуть вноситись до трудової книжки лише інформативно, а тому не можуть свідчити про трудовий стаж в період, коли особа фактично не працювала і не була постійно зайнята денною-стаціонарною(очною) формою навчання, що обумовлювало обов'язковий відрив від виробництва із сплатою щомісячних страхових платежів, а лише двічі на рік викликалась для короткотривалого сесійного навчання.

В касаційній скарзі позивач посилається на те, що норми статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачають обмеження щодо зарахування періоду навчання на заочній формі навчання. Також вважає, що в силу статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу за період до 1 січня 2004 року зараховуються всі періоди, що зазначені у трудовій книжці. Також до страхового стажу зараховується, зокрема, час декретної відпустки, військова служба, навчання у вищих і середніх спеціальних закладах тощо, тобто види трудової діяльності.

З такими твердженнями позивача суд касаційної інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цих Законом.

У Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, що діяв до 1 січня 2004 року, чітке визначення страхового стажу відсутнє, натомість зазначено, що право на пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених законом, що ототожнюється із поняттям «загальний трудовий стаж».

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» і поняття «стаж страховий» не є рівноцінними, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню, тоді як згідно зі статтею 56 України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, з відривом від основної роботи чи виду діяльності, де трудові відносини не припинялись і нараховувались певні грошові виплати.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 №58 (далі - Інструкція) до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті, тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції, для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Отже, питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового (в тому числі спеціального) стажу віднесено до компетенції роботодавця, а у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема коли йдеться про навчання на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватися трудового стажу, проте можуть вноситись до трудової книжки. Такі дані не свідчать про наявність трудового стажу та не можуть бути враховані під час обліку страхового стажу.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.