Справа № 0427/10302/12 (2а/183/41/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2015 рокусправа № 0427/10302/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року

у справі № 0427/10302/12

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації»

третя особа Реєстраційна служба Новомосковського управління юстиції

про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», за участю третьої особи: Реєстраційної служби Новомосковського управління юстиції, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог, а.с.105-120), в якому просив:

- визнати дії КП «Новомосковське МБТІ», що виразилися у навмисному затягуванні процесу державної реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухомість, як спосіб відмови в таковій;

- зобов'язати КП «Новомосковське МБТІ» видати ОСОБА_1 технічний паспорт на частину садиби, розташованої по АДРЕСА_1, в якому перерахувати жилі приміщення, господарські будівлі та споруди, які належать ОСОБА_1 згідно з право встановлювальними документами;

- зобов'язати КП «Новомосковське МБТІ» перерахувати ідеальні частки, котрі змінилися у зв'язку з рішенням Новомосковського міського суду Дніпропетровського області від 02.02.1998 про визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на гараж та визнання Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області свідоцтв про право на спадщину по заповіту та по закону недійсними в частині включення гаражу до спадкового майна;

- зобов'язати КП «Новомосковське МБТІ» відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 посадовими особами при виконанні своїх посадових обов'язків в розмірі 20000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що за ОСОБА_1 визнано право власності на гараж та частину споруд садиби по АДРЕСА_1 на підставі судових рішень. Після численних звернень до відповідача за проведенням реєстрації права власності за рішеннями судів відповідач свідомо затягував процес реєстрації права власності і в решті видач загальний технічний паспорт технічний паспорт на домоволодіння по вказаній адресі, в якому усі споруди залишені у загальній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без урахування рішення суду від 20.02.98 та 13.02.2012, співвласникам не видані окремі техпаспорти на виділені судами кожному з співвласників об'єкти нерухомості. Крім того, в результаті протиправних дій посадових осіб відповідача суттєво порушені майнові права й інтереси позивача та завдано йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 у справі № 0427/10302/12 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що рішення про зупинення розгляду заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2012, прийняте реєстратором КП БТІ відповідно до діючого законодавства без порушення прав позивача, Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна не передбачено виготовлення технічного паспорту на частину садиби. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, то по-перше, вони є похідними від вимог щодо протиправності дій, а по-друге, БТІ не наділено повноваженнями щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно з 01 січня 2013 року, а тому підстави для задоволення цих вимог відсутні. І оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт протиправності дій посадових осіб БТІ стосовно позивача, тобто є похідними від первісних вимог, то вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому посадовими особами підприємства в сумі 20000 грн., також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Позивач зазначає, що з поля зору суду першої інстанції випали події, які передували рішенню відповідача про зупинення розгляду заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2012, і які свідчать про затягування відповідачем реєстрації права власності за позивачем на підстав судових рішень. Зокрема, про таке затягування свідчить те, що реєстрація не здійснювалась відповідачем 58 днів. Крім того, технічний паспорт без всупереч судових рішень від 20.02.98 та 13.02.2012 виготовлено відповідачем без урахування розподілу часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Також позивач посилається на неналежне повідомлення його судом першої інстанції про судове засідання.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав вбачає для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Обставини справи в хронології розвитку свідчать про наступне.

20.02.98 Новомосковським міським судом Дніпропетровської області винесено рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж по АДРЕСА_1 (а. с.11).

Дане рішення суду набрало законної сили 03.03.98 згідно відповідної відмітки на ньому.

09.04.2009 ОСОБА_1 подано заяву до КП «Новомосковське МБТІ» з проханням зареєструвати вищевказане рішення Новомосковського міського суду від 20.02.98 (а. с.30).

08.05.2009 КП «Новомосковське МБТІ» повідомило ОСОБА_1 (на його скаргу, заяву та звернення), що у відповідності до виписки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2004 реєстраційний НОМЕР_1, єдиний власник на гараж «Г» - ОСОБА_1, в зв'язку з чим вимоги останнього вважаються задоволеними (а. с.32).

25.06.2010 КП «Новомосковське МБТІ», 20.06.2010 виконкомом Новомоськовської міськради на скаргу ОСОБА_1, направлену до прокуратури, повідомило позивача про те, що виготовлення окремого правовстановлюючого документу на вищевказаний гараж, то такої процедури Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 не передбачено, тому що гараж є допоміжною спорудою при володінні (а. с.31, 33).

13.02.2012 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 2-107/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Новомосковська державна нотаріальна контора, КП «Новомосковське МБТІ», Відділ Держкомзему в м.Новомосковську про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсним, поділ домоволодіння та земельної ділянки в натурі, компенсацію матеріальних витрат та визнання права особистої приватної власності (а. с.5-10).

Даним рішенням суду вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково і, крім іншого, ухвалено:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23.03.2007 державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1144, згідно якого спадкоємцем 3/4 частин майна померлого ОСОБА_3 являється ОСОБА_2 в частині включення в склад спадщини гаражу літ.«Г», розташованого по АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видне 08.04.2009 державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-929, згідно якого спадкоємцем 1/4 частини майна померлого ОСОБА_3 являється ОСОБА_1 в частині включення в склад спадщини гаражу літ.«Г», розташованого по АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на прибудову літ.а-1, оглядову яму літ.я-1, зливну яму літ.я-2, інженерний колодязь літ.к-2 та водозабірну колонку, розташовані в садибі по АДРЕСА_1;

- розділити житловий будинок АДРЕСА_1, виділивши в натурі ОСОБА_1 приміщення 102, 1-3, 1-8 та 1-4, вартістю 19670 грн., та виділивши в натурі ОСОБА_2 приміщення № 1-9, 1-7, 1-6, 1-5, вартістю 13967 грн.;

- виділити в натурі ОСОБА_1 приміщення 1-ІІІ, ганок на дві сходинки, частину літньої кухні «Б»площею 9,24 кв. м, сарай «Д», літній душ «Ж», 1/2 частину вбиральні «В», замощення І, хвіртку № 7, ворота № 3, огорожу № 5 та огорожу № 8;

- виділити в натурі ОСОБА_2 приміщення 1-ІІ, ганок на 1 сходинку, зливну яму літ. я, частину літньої кухні «Б»площею 6 кв.м., колонку літ. к-1, погріб пг, вхід в погріб літ.Е, 1/2 частину вбиральні «В», огорожу № 4 та огорожу № 6;

- визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з варіантом № 1, висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.01.2011;

- виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 450,1 кв. м, позначену у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.01.2011 жовтим кольором.

- виділити ОСОБА_2 в користування земельну ділянку площею 192,9 кв. м, позначену у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.01.2011 зеленим кольором.

Земельну ділянку площею 46,4 кв. м, позначену у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20.01.2011 червоним кольором залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2

При цьому даним рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 13.02.2012 у справі № 2-107/11 встановлено, що 23.01.2006 ОСОБА_3 помер і спадщину після нього прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2, внаслідок чого частки сторін у праві приватної власності на садибу АДРЕСА_1 змінились і на сьогоднішній день ОСОБА_1 належить 7/10 частин садиби, а ОСОБА_2 належить 3/10 частини садиби (а. с.8).

25.05.2012 ОСОБА_1 подано заяву до КП «Новомосковське МБТІ» з проханням зареєструвати судові рішення від 13.02.2012 та від 20.02.98 (а. с.15).

08.06.2012 КП «Новомосковське МБТІ» на вищевказану заяву відповіло позивачу, що для вирішення цього питання слід звернутись до столу замовлень БТІ (а. с.16).

13.07.2012 ОСОБА_1 звернувся до КП «Новомосковське МБТІ» з заявою, в якій просив:

- зареєструвати право власності на майно, виділене позивачу при розподілі по рішенню суду від 13.02.2012, а також зареєструвати гараж, власником якого ОСОБА_1 являється за рішенням суду від 20.02.98;

- видати позивачу окремий техпаспорт на нерухомість, належну за рішенням суду про розподіл майна (а. с.18-20).

Також 13.07.2012 з аналогічною заявою щодо реєстрації права власності та видачу техпаспорту на нерухомість, належну за рішенням суду про розподіл майна від 13.02.2012 до КП «Новомосковське МБТІ» звернулась ОСОБА_2 (а. с.21, 22).

11.09.2012 БТІ надало відповідь вказаним особам, повідомивши, що для проведення перереєстрації прав власності на вищевказане нерухоме майно необхідно звернутись до Столу замовлень БТІ для оформлення замовлення на вихід техніка для реєстрації поточних змін, оскільки останній вихід техніка БТІ був 24.09.2008, а згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно цей строк не повинен перевищувати 12 місяців, і після проведення робіт по реєстрації поточних змін, необхідно буде кожному із власників оформити замовлення на переєстрацію правовстановлюючих документів в Столі замовлень БТІ (а. с.24).

12.09.2012 та 13.09.2012 ОСОБА_1 звернувся до КП «Новомосковське МБТІ» з заявами, в яких звертав увагу на сплив вже двох місяців з моменту його звернення з заявою від 13.07.2012 та вимагав надати йому відповідь на вказану заяву (а. с.17, 23).

27.09.2012 позивач вперше звернувся до Столу замовлень БТІ, оформивши просте замовлення № 4216/12 на проведення «Реєстрації поточних змін жилого будинку» і сплатив в касу підприємства 1465 грн. в якості авансу вартості виконання робіт з технічної інвентаризації його домоволодіння, а 19.11.2012 позивач здійснив доплату вартості виконання робіт з технічної інвентаризації його домоволодіння (а. с.39, 136).

01.10.2012 КП «Новомосковське МБТІ» виготовлено для власників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с.12-14).

05.12.2012 реєстратором БТІ Фердак Т. В. на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яким позивачу відмовлено у видачі витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно і запропоновано ОСОБА_1 звернутись до Новомосковського міськрайонного суду з огляду на те, що в поданому 19.11.2012 до замовлення позивача рішенні Новомосковського міськрайонного суду від 13.02.2012 невірно вказаний номер свідоцтва про право на спадщину від 08.04.2009, а саме: замість « 1-929» вказано « 2-929» (а. с.34).

При цьому, у даному рішенні заяві зазначається, що порядковий номер заяви в журналі обліку заяв про державну реєстрацію прав № 3516 від 19.11.2012 (а. с.34).

Відповідно до журналу обліку видачі виконаних замовлень позивачем 07.12.2012 отримав вказане рішення реєстратора про зупинення розгляду заяви від 05.12.2012 (а. с.137).

10.12.2012 позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з заявою про виправлення описки, допущеної у судовому рішенні від 13.02.2012 щодо невірно вказаного номеру свідоцтва про право на спадщину від 08.04.2009 (а. с.35, 36).

11.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до КП «Новомосковське МБТІ» з заявою, в якій вимагав повідомити, чому не зареєстровані право власності позивача на об'єкти нерухомості у відповідності до рішень судів від 13.02.2012 та від 20.02.98, а також чому не виготовлено окремі техпаспорти йому та ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів, в яких були б зазначені об'єкти нерухомості, виділені судами з загальної дольової власності (а. с.25-28).

24.12.2012 додатково до заяви від 11.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до БТІ з заявою, в якій просив останнє не вносити в реєстр данні щодо загальної дольової власності (а. с.37).

21.12.2012 Новомосковським міськрайонним судом винесена ухвала про виправлення описки у справі № 2-107/11, копія якої видана ОСОБА_1, як ним зазначено лише у 2013 році, коли повноваження БТІ з реєстрації прав на нерухомість вже були відсутні.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що даний спір стосується двох різних по суті дій відповідача: щодо реєстрації прав на нерухоме майно та щодо видачі технічної документації (техпаспорту).

Щодо позовних вимог про визнання дій КП «Новомосковське МБТІ», що виразилися у навмисному затягуванні процесу державної реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухомість, як спосіб відмови в таковій.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон №1952).

Відповідно до положень ст.ст.1, 2 вказаного Закону №1952-IV цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

При цьому Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11.02.2010 № 1878-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється з 1 січня 2013 року державними реєстраторами, а адміністратором Державного реєстру прав є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України (ст.ст.6, 9, п.2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону).

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону № 1878-VI встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація: права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно ч.5 ст.3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

На момент виникнення спірних відносин бюро технічної інвентаризації мало делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, момент виникнення спірних відносин порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначалось Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим Міністерством юстиції України 18.02.2002 за № 157/6465 (який втратив чинність з 01.01.2013, далі - Тимчасове положення).

Згідно приписів п.1.13 Тимчасового положення реєстратор БТІ самостійно, крім іншого, приймає на розгляд заяви про державну реєстрацію прав та, у випадках, встановлених Положенням, зупиняє їх розгляд; приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації.

У відповідності до п.1.4 Тимчасового положення обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об'єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами (п.1.5. Тимчасового положення).

Разом з тим, згідно приписів п.1.6 Тимчасового положення не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди.

Водночас, у статті 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.

Аналогічне положення містить п.10 Додатку 2 «Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно» Тимчасового положення.

При цьому у відповідності до п.1.7 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт.

Також згідно п.3.9 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, окрім випадків, коли заява про державну реєстрацію прав подається не пізніше ніж через дванадцять місяців після виникнення цього права.

За приписами п.2.1 Тимчасового положення для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Згідно абз.2, 3 п.2.2 Тимчасового положення до заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).

Як визначено у п.2.3 Тимчасового положення, моментом прийняття заяви про державну реєстрацію прав вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 3, з присвоєнням порядкового номера.

Згідно абз.1, 2 п.3.1 Тимчасового положення з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд.

Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що Тимчасове положення не визначає строків, протягом яких реєстратор повинен здійснити державну реєстрацію права власності.

Разом з тим у ч.5 ст.15 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у частині сьомій цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

В свою чергу, частина 7 вказаної статті передбачає, що розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в одноденний строк з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Крім того, у статті 22 Закону № 1952-IV у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується на відповідний строк.

У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З наведених вище норм чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства вбачається, що існує певний порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, дотримання якого вимагається як від реєстратора такого права, такі і для особи, яка звертається за реєстрацією цього права.

Так, до звернення до БТІ з заявою державну реєстрацію прав у заявника повинні бути в наявності, крім правовстановлювальних документів, матеріали технічної інвентаризації, виготовлені БТІ, після чого власник подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1 до Тимчасового положення, яка підлягає реєстрації у відповідному журналі.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що з метою реєстрації прав власності на частину майна, право власності на яку визнано за ОСОБА_1 рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 13.02.2012 у справі № 2-107/11, та з метою отримання технічного паспорту на цю частку майна, ОСОБА_1 неодноразово усно та письмово звертався до співробітників та посадових осіб БТІ, а останніми свідомо затягувався цей процес з квітня по середину вересня 2012 року (а. с.163).

Стаття 69 КАС України наводить поняття доказів, згідно якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За приписами ч.1 та ч.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи з вищенаведеного, належними доказами у даному випадку є не посилання позивача на усні і письмові звернення позивача до БТІ, а певні документальні докази: заява про державну реєстрацію права власності, подана ОСОБА_1 до КП «Новомосковське МБТІ» саме у формі, визначеної у додатку 1 до Тимчасового положення, яка внесена реєстратором БТІ запису в журнал обліку таких заяв з присвоєнням порядкового номера, та додання до такої заяви правовстановлювальних документів і матеріалів технічної інвентаризації.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Позивачем всупереч приписів ч.1 ст.71 КАС України не надано суду доказів належного дотримання вимог Тимчасового положення щодо звернення з вищевказаною заявою у формі, визначеної у додатку 1 до Тимчасового положення до відповідача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про реєстрацію права власності на нерухоме майно зареєстровано в журналі обліку заяв про державну реєстрацію прав 19.11.2012 за № 3516 (а. с.34).

Отже, саме з 19.11.2012 починається відрахування строку у чотирнадцять робочих днів для здійснення державної реєстрації прав (або наданні відмови в ній), встановленого ч.5 ст.15 Закону № 1952.

Отже, відповідач, прийнявши рішення про зупинення розгляду заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2012, законодавчо встановленого строку не порушив.

Таким чином, за відсутності належних доказів дотримання самим позивачем порядку подачі заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визначеного Тимчасовим положенням, позовні вимоги про визнання дій БТІ, які виразились у навмисному затягуванні процесу державної реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухомість, які способу відмови в таковій, є необґрунтованими, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 технічний паспорт на частину садиби, розташованої по АДРЕСА_1, в якому перерахувати жилі приміщення, господарські будівлі та споруди, які належать ОСОБА_1 згідно з правовстановлювальними документами та про зобов'язання відповідача перерахувати ідеальні частки, котрі змінилися у зв'язку з рішенням Новомосковського міського суду Дніпропетровського області від 02.02.98 про визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на гараж та визнання Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області свідоцтв про право на спадщину по заповіту та по закону недійсними в частині включення гаражу до спадкового майна

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим рішенням від 13.02.2012 здійснено розподіл успадкованого майна між ним та ОСОБА_2 і тому техпаспорт повинен бути виготовлений БТІ у відповідності з розподілом, вказаним у даному судовому рішенні: кожному з власників окремий на його майно, наджене згідно судового рішення від 13.02.2012.

Тобто предметом спору у зазначені частині є дії КП «Новомосковське МБТІ» щодо виконання технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і, відповідно, виготовлення технічної документації в результаті такої інвентаризації.

Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773, затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна.

Вказана Інструкція діє на всій території України для здійснення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна всіх форм власності (п.1.3 Інструкції).

У відповідності до п.1.4 Інструкції (в редакції на момент виникнення спірних відносин) технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об'єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Пунктом 1.5 Інструкції встановлено, що матеріали технічної інвентаризації є майном бюро технічної інвентаризації та слугують підставою для надання інформації згідно з чинним законодавством.

Згідно п.1.7 Інструкції для проведення інвентаризаційних робіт з юридичними особами укладаються договори, а з фізичними - замовлення-зобов'язання.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що у спірних правовідносинах стосовно здійснення технічної інвентаризації та виготовлення техпаспорту у відповідача відсутні визначальні ознаки суб'єкта владних повноважень, оскільки бюро технічної інвентаризації при здійсненні технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (яка згідно з вимогами Інструкції проводиться з метою визначення фактичної площі та об'єму об'єктів; обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів) не здійснює по відношенню до замовників владно-управлінських функцій.

В силу вищезазначених положень п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" до 01.01.2013 бюро технічної інвентаризації на основі законодавства здійснювали лише владно-управлінські функції щодо реєстрації права власності та права користування на об'єкти нерухомого майна.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, виходячи з характеру спірних правовідносин, зважаючи на відсутність у спірних правовідносинах у відповідача визначальних ознак суб'єкта владних повноважень, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 технічний паспорт на частину садиби, та про зобов'язання відповідача перерахувати ідеальні частки підлягають не у порядку адміністративного, а у порядку цивільного судочинства.

Отже, наведене свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України в частині вказаних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну посадовими особами БТІ при виконанні своїх посадових обов'язків в розмірі 20000 грн.

Колегія суддів вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні цих позовних вимог, оскільки, як вбачається з положень у ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.05.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих незаконними діями, доказів наявності яких та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та негативними наслідками, позивачем суду не надано.

Тим більш, як вірно зазначено судом першої інстанції, вимога про стягнення моральної шкоди у даному випадку є похідною від основної позовної вимоги (щодо визнання дій КП «Новомосковське МБТІ», що виразились у навмисному затягуванні процесу державної реєстрації прав ОСОБА_1 на нерухомість, як спосіб відмови в таковій).

Отже, приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення позову в частині оскарження дій відповідача, відповідно, є відсутніми підстави для відшкодування моральної шкоди, яка за твердженням позивача спричинена йому такими діями відповідача.

Посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: неналежне повідомлення судом першої інстанції позивача про судове засідання не є підставою для скасування оскарженої постанови суду, оскільки матеріали справи свідчать про те, що позивач неодноразово знайомився з матеріалами справи (а. с.70, 103) та належним чином повідомлявся про судові засідання засобами поштового зв'язку з оформленням поштового повідомлення (а. с.57, повернення в зв'язку закінченням строку зберігання на пошті - а. с.87, 142, 143). Тобто його право на захист шляхом надання належних доказів судом порушено не було. було забезпечено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що є неправомірними вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про направлення справи № 0427/10302/12 до Новомосковського міськрайонного суду на новий розгляд в іншому складі суду, оскільки згідно положень ст..198 Кодексу адміністративного судочинства України такі повноваження у суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, згідно положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

При цьому статтею 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовуються в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі № 0427/10302/12 в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 технічний паспорт на частину садиби, та про зобов'язання відповідача перерахувати ідеальні частки слід закрити, а в іншій частині постанову суду першої інстанції від 19 січня 2015 у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.157, 194, 203, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 у справі № 0427/10302/12 в частині позовних вимог про зобов'язання КП «Новомосковське МБТІ» видати ОСОБА_1 технічний паспорт на частину садиби, розташованої по АДРЕСА_1, та перерахувати ідеальні частки, які змінилися у зв'язку з рішенням Новомосковського міського суду Дніпропетровського області від 02.02.1998, скасувати.

Провадження в адміністративній справі в цій частині закрити.

В іншій частині постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 у справі № 0427/10302/12 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко