Справа № П/811/1477/15
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року Справа № П/811/1477/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Нагібіної Г.П.

за присутності секретаря - Дигас В.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_2 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення;

- зобов'язати Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області видати відповідний наказ "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та затвердити виготовлену документацію на земельну ділняку у відповідності до поданих документів,

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав передачі у майбутньому земельної ділянки для учасників АТО.

Відповідач заперечуючи позов, надав заперечення в яких зазначив, що запитувана земельна ділянка знаходиться у земельному масиві, який виділений для учасників АТО.

Представник позивача підтримав позовну заяву, зазначивши, що за інформацією від органів місцевого самоврядування, запитувана земельна ділянка не перебуває у масиві земельної ділянки, виділеної для потреб учасників АТО.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, надавши заяву про те, що в штаті ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області відсутні працівники, які можуть представляти інтереси державного органу в суді.

Так, ухвалою суду від 05.06.2015 р. допущено заміну відповідача на ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Водночас, як свідчать нормативно-правові акти, ГУ Держгеокадастру є правонаступником усіх прав та обов'язків відповідача, ГУ Держземагенство та ГУ Держгеокадастр знаходяться в одному приміщенні. Більш того, як повідомив представник ГУ Держземагенства, що в Держгеокадастрі відсутній працівник, який може представляти інтереси органу в суді.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтею 128 КАС України, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області із заявою від 31.07.2014 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, на які отримав відмову від 18.09.2014 р., яка мотивована не зрозумілістю поданих графічних матеріалів з визначеним місцем розташування земельної ділянки (а.с.5 зв.).

Позивач вдруге звернувся до ГУ Держземагенства у Кіровоградській області через центр адміністративних послуг із заявою від 01.10.2014 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, додавши до неї копію паспорту, довідку Онуфріївської сільради від 01.10.2014 р. пр. можливість надання земельної ділянки, копію викопіювання з кадастрової карти та копію листа головного управління Держземагенства у Кіровоградській області (а.с.6зв.).

Розглянувши заяву позивача від 01.10.2014 р., ГУ Держземагенства відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Онуфріївської селищної ради, оскільки запропонована позивачем земельна ділянка віднесена до земельного масиву передбаченого для подальшої передачі у власність учасникам антитерористичної операції (далі оскаржуване рішення, а.с.5).

Правомірність та законність рішення ГУ Держземагенства про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язання надати такий дозвіл позивачу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчоївлади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Суб'єктам владних повноважень, які передають земельній ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено у пункті 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у Земельному кодексі документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 1,5 га, відповідає нормам, подані документи за змістом так кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного Кодексу України.

Так, ГУ Держземагенства у Кіровоградській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначило, що визначена земельна ділянка позивачем віднесена до земельного масиву «для подальшої передачі у власність учасникам АТО».

Водночас, на законодавчому рівні взагалі відсутня таке визначення, як формування земельної ділянки «для подальшої передачі у власність учасникам АТО».

Ухвалою судді від 15.05.2015 р. витребувано рішення про виділення земельної ділянки учасникам АТО.

Проте, суду не надано жодного рішення уповноваженого органу щодо виділення/формування земельного масиву для подальшої передачі у власність учасникам АТО. Отже, станом на день розгляду справи в суді, запитувана земельна ділянка є землею сільськогосподарського призначення.

Більш того, Земельний Кодекс України містить вичерпний перелік цільового використання земельних ділянок, в якому відсутнє визначення цільового призначення земельної ділянки - «для подальшої передачі у власність учасникам АТО».

Сам факт наявності на веб-сайті ГУ Держземагенства (http://gudko.net/329-informatsiya-pro-vilni-zemelni-uchastki-dlya-uchasnikiv-ato.html) інформації про розмір земельних ділянок визначених для передачі учасникам АТО, як на думку суду, не може бути підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки кожен державний орган повинен діяти лише в межах повноважень визначених законодавством. Однак, в жодному нормативно - правовому акті, станом на день виникнення правовідносин, не закріплено такого та порядку виділення земельної ділянки «для подальшої передачі у власність учасникам АТО».

Крім того, на веб-сайті ГУ Держземагенства (http://gudko.net/329-informatsiya-pro-vilni-zemelni-uchastki-dlya-uchasnikiv-ato.html) зазначено про наявність земельного масиву в Онуфріївському районі в розмірі 28,4375 га.

Водночас, згідно висновку про можливість надання земельної ділянки від 08.04.2015 р. №5, наданого Онуфріївською селищною радою, для передачі у власність земельних ділянок на території Онуфріївської селищної ради учасникам АТО передбачено інші земельні масиви, ніж запитувана позивачем земельна ділянка (а.с.9зв.).

Відведення земельної ділянки відбувається за відповідним рішення уповноваженого органу із розробленням проекту землеустрою та із формуванням такої земельної ділянки у земельному кадастрі.

Враховуючи дані висновку, суд відхиляє доводи відповідача про те, що запитувана земельна ділянка «відведена» для подальшої передачі у власність учасникам АТО.

На законодавчому рівні визначено право розпорядженням земілями сільськогосподарського призначення виключено на підставі норм Земельного Кодексу України, а тому відповідач не мав право перебирати на себе функції законотворця щодо розпорядження землею без законодавчого врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Отже, позивач правомірно очікував на розгляд його заяви від 01.10.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку черговості, та отримання позитивного рішення на свою заяву.

Судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес, при цьому інтересом юридичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб юридичних особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності ті іншим загальноправовим засадам.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 р., поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Поняття "охоронюваний законом інтерес", означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви, відповідач порушив норми Земельного Кодексу України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача, як на думку суду, всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання відмови у наданні дозволі на розробку проекту землеустрою протиправною.

Проте, стосовно позовної вимоги про зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою та затвердили такий проект, суд зазначає наступне.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції адміністративного суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13, а згідно з статтею 244-2 КАС України суд зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частини зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.10.2014 р. та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, з огляду на наступне.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки є заява позивача від 01.10.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому відповідач зобов'язаний знову розглянути дану заяву.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.10.2014 р., оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землестрою.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Встановлені судом обставини справи та наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що відповідачем, при вчиненні оскаржуваних дій, не дотримано зазначених принципів, зокрема, останнім відмовлено позивачу без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

Водночас, позовна вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою не підлягає задоволенню через передчасність, оскільки станом на день розгляду справи в суді проект землеустрою не розроблений та не поданий на погодження відповідача, а тому відсутній взагалі спір щодо затвердження проекту землеустрою.

Отже, підсумовуючи вищеописане, суд дійшов висновку про часткове задодоволення адміністративного позову.

У відповідності до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач при звернення до суду сплатив судовий збір у розмірі 73,08 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.2).

Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу судового збору в сумі 48,80 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2,17, 94, 158 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 31.03.2015 р. №31-11-0.2-6165/2-15.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 01.10.2014 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 48 (сорок вісім) гривень 80 копійок.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Кіровоградській окружний адміністративний суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08.06.2015 р.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Г.П. Нагібіна