Справа № 36866/09
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2010-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2010 р.справа № 2а-1091/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Сафронової С.В. Уханенка С.А.

при секретарі судового засідання: Близнюк Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій, перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, де просив визнати дії Управління щодо відмови у перерахунку пенсії згідно ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи»неправомірними та зобовязати призначити йому як інваліду ІІІ групи державну та додаткову пенсію з 1 січня 2008 року і здійснювати перерахунок у разі збільшення мінімальної пенсії за віком.

Постановою суду позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправними дії Управління щодо нарахування та виплати позивачу державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, як особі, яка віднесена до 1 категорії, у розмірах, менших, ніж передбачено ст.50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та зобовязано Управління здійснити перерахунок та виплатити заборгованість з 22.05.2008 року пенсію по інвалідності та додаткової пенсії у розмірах, передбачених ст.50, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В задоволені вимог за інший період відмовлено.

Управління просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, вважало, що правомірно виплачувало державну та додаткову пенсію згідно постанов Кабінету Міністрів України від 25.07.2001 року №861 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала від наслідків катастрофи на ЧАЕС, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІІ групи, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.16). Позивач має право на отримання державної та додаткової пенсії на підставі ст., ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»за шкоду, заподіяну здоровю.

Ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визнано підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими шести мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 зазначеного закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам ІІІ групи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 Закону виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знаходиться на обліку у відповідача та отримує пенсію згідно ст., ст.50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»з 25.11.1996 року, що не оспорюється відповідачем (а.с.11-13).

Позивач звернувся до суду, оскільки у задоволені його заяви про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак, відповідач надав відповідь про те, що пенсія йому виплачується правомірно.

Встановлено, що Управління нараховувало та виплачувало позивачу основну та додаткову пенсію відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 25.07.2001 року №861 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основна та додаткова пенсії позивачу згідно ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»повинна розраховуватися виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір якого встановлюється законами про Державний бюджет на відповідні роки.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених ст., ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, який передбачений ст.50 цього Закону особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії встановлюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Отже, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 було визнано неконституційним підпункт 12 пункту 28 Розділу ІІ закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким обмежувалися розміри як державної, так і додаткової пенсій і з цього періоду державну та додаткову пенсію згідно ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»необхідно було виплачувати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам ІІІ групи у розмірах шести мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком відповідно. Судом першої інстанції встановлено, що з цього періоду відповідач виплачував державну та додаткову пенсії позивачу не у відповідності до вищезазначеного закону.

На підставі вище викладеного, колегія суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня виготовлення тексту ухвали в порядку ЦПК України.

Повний текст виготовлено 28 липня 2010 року.

Головуючий суддя: Поплавський В.Ю.

Судді: Уханенко С.А.

ОСОБА_2