Справа № 180/2081/14-а (2а/180/113/14)
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року К/800/11288/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року по справі № 180/2081/14-а (2а/180/113/14)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської

області (далі - Управління)

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління, в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язати Управління призначити з 26 червня 2014 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову Управління у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_4 з 26 червня 2014 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 1 жовтня 2014 року.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22 квітня 1983 року по 5 вересня 1983 pоку працювала на посаді викладача музики Калінінградської середньої школи № 12.

З 20 вересня 1983 року по 14 січня 1986 року займала посаду музичного керівника в яслях - садочку № 45 треста «Центротрансбуд».

З 17 січня 1986 року по 31 серпня 1986 року працювала вихователем групи подовженого дня, а з 1 вересня 1986 року по 29 серпня 1988 року вчителем російської мови та літератури Середньої школи № 11 Марганецького міського відділу освіти.

З 3 вересня 1988 року по 31 травня 2014 року займала посаду викладача фортепіано та концертмейстера, а з 1 червня 2014 року переведена на посаду концертмейстера Дитячої музичної школи м. Марганця.

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Відповідачем у задоволенні заяви позивачу відмовлено.

Відмова мотивована тим, що у позивача відсутній встановлений пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ спеціальний стаж роботи, оскільки посада викладача фортепіано та концертмейстера Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року не передбачена, а тому період роботи з 3 вересня 1988 року по 31 травня 2014 року на посаді викладача фортепіано та концертмейстера Дитячої музичної школи м. Марганця не зараховується позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

За приписами статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно із статтею 29 Закону України від 23 травня 1991 року №1060-ХІІ «Про освіту» (далі - Закон № 1060-ХІІ) позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Статтею 21 Закону України від 22 червня 2000 року №1841-ІІІ «Про позашкільну освіту» передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посади викладача музичної школи та концертмейстера включені до переліку посад педагогічних працівників.

Також, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року, встановлено, що в музичних і художніх школах право на пенсію за вислугу років мають особи, які працювали, зокрема, на посаді викладача.

Враховуючи викладене, стаж роботи позивача, як працівника освіти становить понад 25 років, що дає право на призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугу років.

Разом з тим, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-ХІІ, враховуючи наступне.

Статтею 7 Закону №1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Абзацом 2 пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Тобто, призначення і виплата пенсії за вислугу років можливі виключно за умови залишення особою роботи, яка дає право на таку пенсію.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років продовжувала працювати в Дитячій музичній школі м. Марганця на посаді концертмейстера.

Отже, відмовляючи позивачу у призначені пенсії за вислугу років відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, однак, при прийнятті рішення ним допущено порушення вимог Закону №1788-ХІІ, зокрема, підставою відмови у призначенні пенсії за вислугу років зазначено відсутність встановленого пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановивши фактичні обставини справи та аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання Управління призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.