Справа № 37529/09
Суддя: Католікян М.О.
Дата ухвалення: 2010-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2010 р.

справа № 2а-3304/09/0870

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Католікяна М.О.

суддів: Мірошниченка М.В. Юхименка О.В.

при секретарі судового засідання: Гулій О.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області про стягнення коштів,

у с т а н о в и л а:

01 червня 2009 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України у Запорізькій області про стягнення коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до закону відповідач мав створити 45 робочих місць для інвалідів та працевлаштувати їх. За 2008 рік відповідач надав відомості про наявність 27 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим мав сплатити до бюджету 370 946,38 грн. (адміністративно-господарські санкції та пеня). Дотепер відповідач не виконав обов’язки, покладені на нього законом, що явилося причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної суми (а.с. 2).

30 вересня 2009 року судом було ухвалено постанову, якою суд відмовив у задоволенні позову. Постанова суду вмотивована тим, що відповідач на виконання вимог закону створив необхідну кількість робочих місць та подав відповідну інформацію до центру зайнятості, що виключає будь-яку відповідальність останнього. Крім того, розраховуючи суму фінансових санкцій, позивач помилково виходив із загальної кількості штатних одиниць, не врахувавши специфіку роботи відповідача (несення служби, пов’язаної із носінням зброї тощо) (а.с.а.с. 116 –118).

04 листопада 2009 року позивач, не погодившись з ухваленою постановою, звернувся до суду з апеляційною скаргою. У скарзі позивач послався на те, що законом на роботодавця покладено обов’язок із забезпечення працевлаштування інвалідів, що передбачає не тільки подання до центру зайнятості відповідної інформації, а й інші активні дії, пов’язані з таким працевлаштуванням. Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і задовольнити поданий позов (а.с.а.с. 124 –127).

У судовому засіданні представники відповідача заперечували проти апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення; до початку судового засідання не надав документи, які підтверджують поважність причин неявки, та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що за 2008 календарний рік штат відповідача включав 27 робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів.

За підсумками роботи відповідача у 2008 році позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції в сумі 364 101,30 грн. та пеню в сумі 6 845,08 грн., які позивач пов’язує із створенням кількості місць, меншої за передбачену законом (на 18 місць).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Законом України від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Законом України від 01.03.1991 р. № 803-ХІІ «Про зайнятість населення», Законом України від 20.12.1990 р.

№ 565-ХІІ «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 р. № 615 «Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності».

В силу частин 1 –3, 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, –у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів, а також самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з частиною 4 статті 20 Закону № 803-ХІІ підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають центрам зайнятості населення адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2008 році відповідач належним чином виконував покладені на нього обов’язки щодо подання до центру зайнятості звітів про наявність вільних робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів.

У відповідності з абзацом 2 підпункту 6 пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України № 615 працівники міліції охорони, до структури якої входить відповідач, під час виконання службових обов'язків користуються правами, передбаченими Законом України «Про міліцію»та іншими законодавчими актами.

За змістом статті 1 Закону № 565-ХІІ міліція в Україні –це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Частина 1 статті 7 Закону № 565-ХІІ передбачає, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів кримінальної міліції, міліції громадської безпеки, транспортної міліції, державної автомобільної інспекції, міліції охорони, судової міліції, спеціальної міліції.

В силу частини 1 статті 16 Закону № 565-ХІІ особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 565-ХІІ на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, освітнім рівнем, фізичною підготовкою і станом здоров'я виконувати покладені на міліцію завдання.

Ураховуючи зміст приведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обмежень за фізичним критерієм при прийнятті на службу до органів міліції.

Згідно зі статтею 2 Закону № 875-ХІІ інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про заборону за законом інвалідам виконувати роботу, пов’язану з несенням міліцейської служби, носінням зброї тощо, є також обґрунтованим.

Виходячи з цього, цілком законним є посилання відповідача на необхідність визначення кількості місць, призначених для працевлаштування інвалідів, не із загальної кількості працівників, а із кількості працівників, не зайнятих на службі, пов’язаної з носінням зброї, охороною тощо, а саме –працівників вільнонайманого складу адміністративно-управлінського персоналу (103 працівника).

Кількісний норматив створення робочих місць (27), виходячи із вказаного числа працівників, відповідачем було дотримано, що не оспорювалося позивачем під час розгляду справи.

З’ясувавши у достатньо повному обсязі права та обов’язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Таким чином, перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та безпідставність приведених в апеляційній скарзі доводів.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2009 року, ухвалену в адміністративній справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області про стягнення коштів, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її виготовлення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 28 вересня 2010 року.

Головуючий суддя М.О. Католікян

Суддя М.В. Мірошниченко

Суддя О.В. Юхименко