Справа № 804/15231/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"31" березня 2015 р. справа № 804/15231/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. у справі № 804/15231/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар`єр"

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (відповідач-2)

про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення суми, -

встановив:

18.09.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача-1 щодо ненадання до відповідача-2 висновку, щодо сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету на користь позивача за серпень, листопад 2011 року, січень та лютий 2012 року на загальну суму 780 086 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 780 086 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду вмотивована тим, що через скасування податкових повідомлень-рішень № 002191520 від 09.11.2011 року, № 00015120 від 23.01.2012 року, № 00049153 від 04.04.2012 року та № від 07.05.2012 року відповідач-1 був зобов'язаний подати відповідачеві-2 висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України, а не подавши такий висновок порушив права позивача на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачі оскаржили її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи.

Просять скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача-1 та відповідача-2, повідомлені належним чином про день, час та місце судового засідання, до судового засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач зареєстрований Нікопольською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 15.01.1998 року та як платник податків перебуває на обліку у відповідача-1 та, відповідно до свідоцтва № 100279149 від 17.04.2010 року, є платником податку на додану вартість.

Відповідно до матеріалів справи позивачем згідно податкових декларацій заявлялись суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість:

- за серпень 2011 року в розмірі 64 257 грн.;

- за листопад 2011 року в розмірі в розмірі 383 119 грн.;

- за січень 2012 року в розмірі 266 618 грн.;

- за лютий 2012 року в розмірі 66 092 грн.

На підставі даних декларацій відповідачем було проведено перевірки достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування, в результаті чого зменшено суми бюджетного відшкодування за даними деклараціями на вказані суми та винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 09.11.2011 року, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 64 257 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 32 128,5 грн.;

- № від 23.01.2012 року, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 383 119 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 191 559,5 грн.;

- № від 04.04.2012 року, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 266 618 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 133 309 грн.;

- № від 07.05.2012 року, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 66 092 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 33 046 грн.

Не погодившись з вищевказаними даними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем їх було оскаржено в судовому порядку, в результаті чого:

- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2012 року у справі № 2а/0470/15712/11 позовні вимоги позивача було задоволено частково та скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача № від 09.11.2011 року, яку було залишено без змін в цій частині постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року;

- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 року у справі № 2а/0470/2404/12, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 року, було задоволено позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2013 року;

- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 року у справі № 2а/0470/5437/12, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 року, було задоволено позовні вимоги позивача та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 04.04.2012 року та № від 07.05.2012 року.

У відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Таким чином, у відповідності до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішення в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в зв'язку із скасуванням податкових повідомлень-рішень № від 09.11.2011 року, № від 23.01.2012 року, № від 04.04.2012 року та № від 07.05.2012 року у відповідача-1 виник обов'язок щодо подачі до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету на рахунок позивача, а в зв'язку з не поданням даного висновку відповідачем-1 було порушено право позивача на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Посилання відповідача-1 в апеляційній скарзі на Порядок взаємодії між органами державної податкової служби України та Державного казначейства України в процесі судового розгляду та виконання рішень суду щодо безспірного списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження Державного бюджету України з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державного казначейства України, Державної податкової адміністрації України № 82/245 від 27.04.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.05.2004 року за № 645/9244 є безпідставними, оскільки даний порядок регулює правовідносини, що виникають під час судового розгляду та виконання рішень суду, які передбачають безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження Державного бюджету України з податку на додану вартість.

Колегія суддів зазначає, що в даній справі оскаржується бездіяльність податкового органу щодо виконання вимог п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, що передувало судовому розгляду справи та є предметом позову. Відповідно до вказаної норми податковий орган протягом 5 робочих днів після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Але, як встановлено за матеріалами справи, цей обов'язок безпідставно виконано не було, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача-2, колегія суддів зазначає, що в резолютивній частині постанови суду не вказано на протиправність дій, бездіяльність або рішення відповідача-2. Проте, рішення суду про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість виконується за безпосередньою участю Державної казначейської служби України із дотриманням саме Порядку взаємодії між органами державної податкової служби України та Державного казначейства України в процесі судового розгляду та виконання рішень суду щодо безспірного списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження Державного бюджету України з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державного казначейства України, Державної податкової адміністрації України № 82/245 від 27.04.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.05.2004 року за № 645/9244 та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, в зв'язку з чим відповідач-2 є стороною по справі.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального та процесуального права, тому постанову суду у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.198, ст.200, ст.206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 р. у справі № 804/15231/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун