Справа № 10133/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2010 р. справа № 2а-125/10

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області

на постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року; визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області неправомірними; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області нарахувати на його користь недоплачену йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733,30 грн. (а.с.2).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність механізму призначення та виплати підвищення до пенсії. При цьому відповідач просив суд, при винесенні рішення по даній справі, застосувати положення ст.ст.99,100 КАС України.

Постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної соціальної допомоги, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області нарахувати і виплати ОСОБА_1, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області подало на нього апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2010 року. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється. Посилались на неможливість застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавав.

В частині відмовлених позовних вимог постанова суду ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалась.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою в ньому (а.с.5,6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги той факт, що Рішенням Конституційного суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року положення ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік про зупинення дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік втратили чинність з 09.07.2007 року, відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

Сторонами визнано, що Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області будь-яких дій, повязаних з нарахуванням підвищення до пенсії позивача з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, включно, не здійснювало, відповідних виплат - не проводило.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік про зупинення дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік втратила чинність з 09.07.2007 року, у позивача виникло право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, лише з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність у позивача права на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як «дитині війни»за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що у своїх запереченнях відповідач наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку, встановленого ст.99 КАС України з застосуванням при цьому положень ч.1 ст.100 КАС України ( а.с.9).

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України, на час виникнення спірних правовідносин, пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа Стаббігс та інш. проти Великобританії рішення від 22.10.1996р., Девеер проти Бельгії рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов, в якому заявлені вимоги про перерахунок та виплату підвищення до пенсії подано до суду 08.12.2009р., тобто, з пропуском річного строку звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду заперечення на адміністративний позов в яких наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до суду (а.с.9).

Вказані доводи представника відповідача залишені судом першої інстанції поза увагою.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач зазначав, що про порушення своїх прав він дізнався із засобів масової інформації, у звязку з чим не мав можливості звернутися до суду у визначені законом строки, однак не навів ніяких доказів на підтвердження вищевказаного.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, суд може визнати причину пропущення строку звернення до суду поважними. Проте, обґрунтованих причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовом про захист порушених прав, позивач не надав.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю порушуються його права та законні інтереси. Виплати підвищення до пенсії є щомісячними, а відтак позивач знав розмір цих виплат і в разі незгоди мав право звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішення Конституційним судом.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007 рік порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (08.12.2009р.) та враховуючи те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області задовольнити частково.

Постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2010 року в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Компаніївському районі Кіровоградської області нарахувати ОСОБА_1 щомісячну соціальну допомогу як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням вже сплачених позивачеві сум скасувати та в задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за пропуском строку звернення до суду.

В решті постанову Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 січня 2010 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко