Справа № 6264/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2010 р. справа № 2а-20/08

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Стежко В.А. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги: Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, згідно якого, після не одноразових уточнень ( а.с.151 т.1), просив суд; визнати незаконними дії відповідача по обчисленню та призначенню йому пенсії та додатків до неї з використанням показника 19.91 грн., починаючи з 2005 року та на 2008 рік у звязку з прийняттям Конституційним судом України свого рішення від 22.05.2008 року; визнати неправомірними дії відповідача по обчисленню та призначенню йому з 01.01.2006 року підвищення до пенсії, як інваліду війни другої групи, в розмірі 40% прожиткового мінімуму, в той час, як слід було нараховувати таке підвищення у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком згідно ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобовязати відповідача перерахувати та виплатити йому, починаючи з 01.01.2005 року та в подальшому нараховувати : державну пенсію на рівні восьми мінімальних розмірів пенсії за віком згідно ст.. 49,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції до 01.01.2008 року, додаткову пенсію на рівні 75 % мінімального розміру пенсії за віком згідно ст.. 49,50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції до 01.01.2008 року, підвищення пенсії як інваліду війни до рівня 350% мінімального розміру пенсії за віком згідно ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції до 01.01.2006 року. Усі перерахунки проводити, виходячи з рівня мінімального розміру пенсії за віком 332 грн. з 01.01.2005 року і в подальшому їх проводити , виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, установленого Законом на час її виплати; стягнути з відповідача на його користь недоотримані пенсійні виплати за період 2005-2007 роки у розмірі 138 081.80 грн.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи. Саме в порядку п.4 ст.54 та ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»йому була призначена пенсія. Однак призначена і виплачена вона відповідачем у розмірі, значно меншому, ніж це передбачено вказаним Законом, а саме: менше 8 мінімальних пенсій за віком та менше 75% мінімальної пенсії за віком. Крім того, йому відповідно до ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинна призначатись доплата у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, але відповідач такої доплати йому не проводить. Привів розрахунки недоотриманої пенсії та просив зобовязати відповідача виконувати вимоги діючого законодавства.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що пенсія позивачу нараховувалась вірно , згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, виходячи з розміру 19 гр.91коп.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2008 року позовні вимоги було задоволено часткового. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська у вигляді невиплати ОСОБА_1 держаної та додаткової пенсії у відповідності до ст.. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська перерахувати ОСОБА_1 державну пенсію та додаткову пенсію , відповідно до ст.. 50,54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які встратили працездатність, встановлений в Закону України про Державний бюджет на відповідний рік з 09 липня 2007 року та здійснити її виплату. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

З вказаною постановою не погодилось Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині задоволених вимог. Посилались на те, що розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовувався ними для нарахування державної пенсії, додаткової пенсії та підвищення пенсії як інваліду Великої Вітчизняної війни, становив 19.91 грн., що відповідало постанові Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року. Вважають, що їх дії є правомірні, оскільки відповідають чинному законодавству.

Не погодився з вказаною постановою ОСОБА_1, просив, з урахуванням уточнень апеляційної скарги ( а.с. 64 т.2), змінити постанову та задовольнити його позовні вимоги, викладені у пунктах 1,2,3 ( а.с.151,152 т.1) та зобов»язати відповідача перерахувати та виплатити йому пенсію, починаючи з 01.01.2005 року, застосовуючи при розрахунках мінімальні розміри пенсії за віком, встановлені законодавством. Посилався на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та рішення Конституційних Судів України, оскільки його вимоги щодо перерахунку пенсії з 01.01. 2005 року законні.

У судовому засіданні сторони підтримали апеляційні скарги із зазначених у них підстав та просили їх задовольнити. При цьому представник відповідача не заперечував, що у процесі розгляду справи та у апеляційній скарзі ними не ставилось питання щодо застосування при розгляді даної справи положень ч.1 ст..100 КАС України, однак просили врахувати , що з 01.01.2008 року набув чинності Закон України про Державний бюджет на указаний рік, яким встановлено новий порядок обчислення пенсії указаним категоріям і відповідно до якого ними і перерахована пенсія ОСОБА_1

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Оскільки сторонами не оскаржено постанову суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення конкретної суми недоотриманих пенсійних виплат у 2005-2007 роках у розмірі 138081.80 грн. та у частині вимог щодо зобов»язання відповідача у майбутньому нараховувати виплати у відповідному розмірі ( а.с.62 т.2), то у цій частині постанова суду від 26 листопада 2008 року судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, та сторонами по справі визнано, що ОСОБА_1. є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії , йому встановлена 2 група інвалідності, щодо якої встановлений звязок з Чорнобильською катастрофою та він отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 групи, в тому числі - і на протязі 2005-2008 років, що підтверджується відповідними розпорядженнями а.с.7,8.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1. на протязі 2005-2008 років отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка обрахована йому хоча і на підставі п.4 ст.54, ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але не у розмірах, які зазначені у вказаних статтях спеціального Закону, а відповідно до розмірів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, що є невірним, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами та при цьому необхідно враховувати положення ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Однак вимоги позивача за 2005,2006 рік задоволенню не підлягають, оскільки в указані роки позивач не звертався до відповідача за перерахунком пенсії. Тому суд дійшов висновку, що з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року підлягають задоволенню вимоги позивача лише з 09.07.2007 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статею 49 Закону № 796 визначені види пенсій, які підлягають виплаті особам, постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1,2,3 та 4 категорій.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року) особам, віднесеним до першої категорії, що постраждали від Чорнобильської катастрофи, які є інвалідами 2-ї групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796 в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, йому встановлена 2 група інвалідності по захворюванню, пов»язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, та він перебуває на обліку в УПФУ в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та отримує пенсію по інвалідності у розмірі фактичних збитків згідно Закону № 796.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не постанова Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Посилання апелянта на те, що оскільки пенсія позивачу призначалась і виплачувалась у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але з урахуванням частини 5 цього Закону, тобто, з застосуванням розміру 19.91 грн., закріпленого Кабінетом Міністрів України, то і їх дії є правомірними, визнається колегією суддів безпідставними, так як спростовуються вищевказаним та протирічить положенням ст..22 Конституції України та частині 4 статті 9 КАС України, де зазначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховної Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу.

При цьому колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»де визначено, що вказаний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсій, що призначаються на умовах цього Закону, не може слугувати перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов»язаних мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімального розміру пенсії за віком.

Крім того, згідно положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача за 2005,2006 роки не підлягають задоволенню, так як позивачем не надано доказів звернення за перерахунком пенсії в указані періоди, визнається колегією суддів хибним, оскільки ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»до даних правовідносин не застосовується, оскільки мова йде не про перерахунок пенсії в розумінні статті 45 вищевказаного Закону ( перехід з виду на вид, застосування більшого заробітку), так як спірні правовідносини стосуються невірного застосування при розрахунку одного і того ж виду пенсії положень ст.. 50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач не наполягав на відмові ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо нарахування та виплати йому державної пенсії та додаткової пенсії у період з період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року у розмірах, що не відповідають положенням статей 54 та 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»слід визнати неправомірними.

У відповідності до ст.. 162 КАС України порушені права позивача слід половити шляхом зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.4 ст.54, ст.50, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та п.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року , та з 22 травня 2008 року по 26 листопада 2008 року ( по день винесення рішення судом першої інстанції), з урахуванням сум, отриманих позивачем за вказаний період, враховуючи при цьому межі апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

Що ж стосується вимог позивача за період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року включно, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зміни, внесені Законом № 107-VI від 28.12.2007 « Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» у статті 50 та 54 спеціального Закону , визнані неконституційними лише з 22 травня 2008 року, так як відповідно до п.4 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, положення Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»втрачають чинність лише з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дії відповідача по нарахуванню ОСОБА_1 пенсії за період з 01 січня по 22 травня 2008 року у розмірах, які встановлені Законом № 107-VI від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»є правомірними і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1М за вказаний період слід відмовити.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 ( п.3 апеляційної скарги на а.с. 62 т.2 ) щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові щодо визнання дій УПФУ у Бабушкінському районі неправомірними щодо обчислення та призначення йому з 01.01.2006 року підвищення до пенсії як ІВВ другої групи згідно ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, оскільки , на думку апелянта, внесені цим Законом зміни у ст..13 зменшили розмір нарахування підвищення до пенсії з 350% , що будо зазначено до 2006 року, до 40% прожиткового мінімуму, що значно звузило зміст та обсяг його прав.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в редакції Закону № 2939-IV від 05.10.2005 року інвалідам війни 2-ї групи пенсії підвищуються на 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказані зміни в Закон не визнавались неконституційними і діють з січня 2006 року по теперішній час.

Посилання ОСОБА_1, на те, що з січня 2006 року відповідач повинен нараховувати йому підвищення до пенсії саме у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком, як це було передбачено статею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції до 01.01.2006 року , визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки протирічать діючому на час виникнення спірних правовідносин законодавству.

Більш того, згідно ухвали суду першої інстанції від 05.09.2008 року ( а.с.147 т.1) закрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у Бабушкінському районі про визнання незаконними дій та зобов»язання здійснити перерахунок пенсії в частині визнання такими, що не відповідають Конституції України та втратили чинність положення п.2 розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»згідно рішенню Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року , визнання неконституційними положення підпункту 3 пункту 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказана ухвала позивачем не оскаржена.

При розгляді справи апеляційний суд керувався пунктом 9 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення»та листом Вищого Адміністративного Суду України №910/13/13-09 від 17.06.2009.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст.. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2008 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку державної пенсії та додаткової пенсії у розмірі, передбаченому статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до п.4 ст.54, ст.50, п.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та з урахуванням положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року , та з 22 травня 2008 року по 26 листопада 2008 року, з урахуванням сум, отриманих позивачем за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2010 року.

Головуючий Л.М.Нагорна

Судді В.А.Стежко

ОСОБА_2