Справа № 809/763/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Справа № 809/763/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя: Остап'юк С.В.,

за участю секретаря: Мельничука Є.С.,

позивача: ОСОБА_1.,

представників відповідача: Доронюк Д.І., Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 28.11.2014 року, вимоги про сплату боргу за №Ф та рішення за № від 28.11.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області (далі по тексту відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 28.11.2014 року, вимоги про сплату боргу за №Ф та рішення за № від 28.11.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, на підставі невірних висновків встановлених актом перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення №, №, № від 28.11.2014 року, рішення за № від 28.11.2014 року та вимогу про сплату боргу за №Ф . Вважає оскаржувані рішення та вимогу протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів викладених в письмовому запереченні та пояснили, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1, 44.3 статті 44, пункту 173.2 статті 173, пункту 176.1 статті 176, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 177.10 статті 177, пункту 179.1 статті 179, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, вимог пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», за наслідками якої відповідачем правомірно прийнято оскаржувані рішення та вимогу. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши докази, суд робить висновок, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.03.2010 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем. 03.03.2010 року позивач зареєстрований в органі доходів і зборів як платник податків, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість.

В період з 21.10.2014 року до 03.11.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і збрів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб проведена документальна планова перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року.

За наслідками перевірки складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року» за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року (а. с. 14 - 44).

Відповідач на підставі акта перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, за порушення позивачем вимог пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у відповідності підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням за № від 28.11.2014 року збільшив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17 193, 75 гривень: за основним платежем 13 755 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3 438, 75 гривень.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість слугували висновки перевірки, якими встановлено заниження позивачем податку на додану вартість за 2013 рік на загальну суму 13 755 гривень, а саме за: січень - 532 гривень, лютий - 1 236 гривень, березень - 567 гривень, квітень - 573 гривень, травень - 428 гривень, червень - 891 гривень, липень - 550 гривень, серпень - 568 гривень, вересень - 557 гривень, жовтень - 407 гривень, листопад - 1 658 гривень, грудень - 5 788 гривень.

Судом встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість по пальному ПП «Окко-Бізнес» без підтвердження первинними документами витрат згідно з операціями, за результатами або за участю яких у податковому періоді безпосередньо отримано дохід, а саме за: січень 2013 року, включено суму ПДВ - 531,59 гривень, без податкової накладної №6249 від 31.01.2013 року; лютий 2013 року, включено суму ПДВ - 541,83 гривень, без податкової накладної №32309 від 28.02.2013 року; березень 2013 року, включено суму ПДВ - 566,98 гривень, без податкової накладної №59901 від 31.03.2013 року; квітень 2013 року, включено суму ПДВ - 573,39 гривень, без податкової накладної №89542 від 30.04.2013 року; травень 2013 року, включено суму ПДВ - 428,35 гривень, без податкової накладної №118342 від 31.05.2013 року; червень 2013 року, включено суму ПДВ - 370,06 гривень, без податкової накладної №154973 від 30.06.2013 року; липень 2013 року, включено суму ПДВ - 376,51 гривень, без податкової накладної №178833 від 31.07.2013 року; серпень 2013 року, включено суму ПДВ - 568 гривень, без податкової накладної №209871 від 31.08.2013 року; вересень 2013 року, включено суму ПДВ - 557,10 гривень, без податкової накладної №239706 від 30.09.2013 року; жовтень 2013 року, включено суму ПДВ - 406,68 гривень, без податкової накладної №271939 від 31.10.2013 року.

Також, до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість: за лютий 2013 року в сумі 693, 72 гривень без податкової накладної №5 від 14.02.2013 року ПП «Дах Плюс»; за червень 2013 року в сумі 520, 75 гривень, згідно податкової накладної №9 від 10.06.2013 року ТзОВ «Техноспец» без печатки; за липень 2013 в сумі 173, 52 гривень, згідно факсової копії податкової накладної ТзОВ «Новітні енергетичні програми».

Згідно копії податкової накладної №5 від 09.12.2013 року за електротовари на загальну суму 34 729, 98 гривень. Внаслідок чого встановлено заниження податкових зобов'язань в сумі 7 446, 66 гривень, в тому числі 5 788, 33 гривень, за рахунок не включення суми в розмірі 34 729, 58 гривень, отриманої на рахунок 09.12.2013 року від ТзОВ «Шляхбуд» та 1 658, 33 гривень за рахунок не включення суми в розмірі 9 950 гривень, отриманої на рахунок 12.11.2013 року від ТзОВ «Станіславський».

Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно пункту 198.4 статті 198 даного Кодексу якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (чинної на момент виникнення даних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно пункту 201.2 статті 201 цього Кодексу форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно пункту 201.4 даної статті Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З врахування того, що у позивача на момент складення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, а також на момент проведення перевірки були відсутні первинні бухгалтерські та податкові документи, які є підставою для формування показників від'ємного значення та податкового кредиту з податку на додану вартість, то у позивача не було правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року в сумі 13 775 гривень.

Враховуючи аналіз вказаних норм Податкового кодексу України, суд погоджується та вважає правильними висновки відповідача про допущення позивачем порушення вимог 187.1 статті 187, пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за 2013 рік в розмірі 13 775 гривень.

Також, суд вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам статті 123 Податкового кодексу України застосування відповідачем до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3 438, 75 гривень за допущення вищевказаних порушень, що відповідає розміру 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Таким чином, винесене Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкове повідомлення-рішення за № від 28.11.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17 193, 75 гривень: за основним платежем 13 755 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3 438, 75 гривень, є правомірними.

Твердження позивача про відновлення первинних документів та пред'явлення їх частини суду позову не обґрунтовують та не створюють підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № від 28.11.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 17 193, 75 гривень, оскільки у відповідності до пункту 50.1 статті 51 Податкового кодексу України у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Відповідачем на підставі акта перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, за порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, у відповідності підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням за № від 28.11.2014 року збільшив суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 510 гривень.

Підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 гривень слугувало ненадання первинних документів - податкової накладної за №5 від 14.02.2013 року ПП «Дах Плюс», товарно-транспортних накладних на перевезення вантажу та інші документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У відповідності пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Судом встановлено не забезпечення позивачем зберігання документів протягом не менше 1095 днів з дня подання податкової звітності, не надання оригіналів чи копії документів контролюючим органам при здійсненні податкового контролю, що є порушенням вимог пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України.

Суд вважає правильними висновки відповідача про допущення позивачем вказаного порушення та правомірним застосування штрафних (фінансових) санкцій, у відповідності до пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, в розмірі 510 гривень і як наслідок є правомірним винесене Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкове повідомлення-рішення за № від 28.11.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 510 гривень.

Судом встановлено, що відповідачем на підставі акта перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, за порушення позивачем вимог пункту 173.2 статті 173, пункту 176.1 статті 176, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 177.10 статті 177, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, у відповідності підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням за № від 28.11.2014 року збільшив суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем в сумі 21 758, 67 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 439, 67 гривень.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб слугували висновки перевірки про ведення Книги обліку доходів і витрат не належним чином, а саме не заповнювалась графа 6 «вартість товарів», що реалізовані, графа 2 «залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на початок звітного року», графа 11 «залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на кінець звітного періоду».

До складу витрат позивачем безпідставно включались суми за пальне при відсутності в підтвердження витрат первинних документів витрачених сум згідно з операціями, за результати або за участю яких у податковому періоді безпосередньо отриманий дохід.

Позивачем в додатку 5 до податкової декларації за 2013 рік, у рядку 06 «сума авансових платежів з податку, сплачених платником податку протягом звітного (податкового) періоду» замість суми в розмірі 20 гривень помилкового зазначено 10 000 гривень, а в графі 07.1 «суми податку до сплати» не проставлена сума 6 054, 73 гривень. Таким чином, за 2013 рік позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 6 054, 73 гривень.

За результати перевірки основних показників діяльності встановлено розбіжність між даними задекларованих позивачем та даними перевірки, внаслідок чого проведено розрахунок та донарахування податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 7 703, 94 гривень.

За період 2013 року позивачем реалізовано два автомобілі Volkswagen Passat 2.0, знятого з обліку 18.09.2013 року та Volkswagen Touareg, знятого з обліку 10.10.2013 року, але не задекларовано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб, за наслідками чого позивач отримав дохід з продажу рухомого майна на суму 160 000 гривень.

У відповідності до пункту 173.2 статті 173 Податкового кодексу України як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Згідно пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункту 177.2 статті 177 Кодексу).

Відповідно підпункту 177.5.3 пункту 177. статті 177 Податкового кодексу України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно пункту 179.1 статті 179 даного Кодексу платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Оскільки позивачем здійснено 10.10.2013 року зняття з обліку для реалізації транспортного засобу Volkswagen Touareg, то отримані кошти від реалізації вказаного транспортного засобу є об'єктом оподаткування згідно з абзацом 2 пункту 173.2 статті 173 Податкового кодексу України, а податок з доходів фізичних осіб з продажу рухомого майна підлягає сплаті до бюджету.

При визначенні бази оподаткування вказаним податком судом встановлено отримання позивачем доходу в розмірі 160 000 гривень, згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України в IV кв. 2013 року.

Враховуючи аналіз вказаних норм Податкового кодексу України, суд погоджується та вважає правильними висновки відповідача про допущення позивачем порушення вимог пункту 173.2 статті 173, пункту 176.1 статті 176, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 177.10 статті 177, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого відповідачем збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 21 758, 67 гривень,

Також, суд вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам статті 123 Податкового кодексу України застосування відповідачем до позивача штрафних (фінансових) санкцій за допущення вищевказаних порушень відповідно у розмірі 25 відсотків в сумі 5 439, 67 гривень суми визначеного податкового зобов'язання.

Таким чином, винесене Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області податкове повідомлення-рішення за № від 28.11.2014 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі за основним платежем 21 758, 67 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5 439, 67 гривень, є правомірним.

Послання позивача на здійснення зняття з обліку та реалізації транспортного засобу Volkswagen Touareg іншими особами за його дорученням і внаслідок цього не отримання ним доходу позову в цій частині не обґрунтовують, оскільки у відповідності до статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Доказів відчуження вказаного майна за рахунок укладення договорів, що не передбачає отримання прибутку позивачем не надано.

Судом встановлено, що відповідачем на підставі акта перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, за порушення позивачем вимог пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» за період з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» застосував штраф в розмірі 891, 09 гривень.

Підставою для нарахування відповідачем позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 рік слугували висновки акта перевірки за №9307/09-15-17-01-09/НОМЕР_2 від 10.11.2014 року, якими встановлено, що позивачем невірно визначено суму доходу, отриману від діяльності, що є базою для нарахування єдиного внеску (занижено на 51 359, 63 гривень за 2013 рік), внаслідок чого донараховано 17 821, 79 гривень єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2013 рік.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи правильність висновків відповідача про збільшення позивачу суми доходу, який є базою оподаткування єдиного внеску, то є правильним нарахування відповідачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму різниці нарахованого доходу.

Згідно пункту 3 частини 11 вказаного Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно пункту 6 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Враховуючи аналіз вказаних норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд погоджується та вважає правильними висновки відповідача про допущення позивачем порушення позивачем вимог пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», в результаті чого позивачем донараховано за 2013 рік єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 17 821, 79 гривень, несплата якого утворює собою недоїмку у цьому ж розмірі.

Також, суд вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за допущення вищевказаних порушень в розмірі 891, 09 гривень.

Таким чином, винесене Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 28.11.2014 року, є правомірними.

Як наслідок, судом встановлено, що відповідачем не виконано обов'язку сплати єдиного внеску за 2013 рік внаслідок чого допущено недоїмку з його сплати, а тому вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 28.11.2014 року, також є правомірною.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а позов таким, що до задоволення не підлягає.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міністерства доходів і зборів України в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 28.11.2014 року, вимоги про сплату боргу за №Ф та рішення за № від 28.11.2014 року, відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 08.06.2015 року.