Справа № 10753/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2010 р. справа № 2а-878/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Сафронової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області

на постанову Розівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної підтримки дітям війни, -

в с т а н о в и л а:

29 жовтня 2009 року позивачка звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області, в якому просила суд визнати незаконною бездіяльність відповідача, що призвела до порушення її права на 30% підвищення пенсії, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008р. по теперішній час, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», такі дії визнані як незаконні згідно Рішення Конституційного суду України від 09.07.07р. №6-рп/2007, та Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 р. у 2008 році, зобовязати відповідача провести перерахунок її пенсії, з 09.07.2007р. по 31.12.2007рік та з 22 травня 2008 року до чинного часу, з урахуванням підвищення її на 30% від мінімальної пенсії за віком як дитині війни, зобовязавши сплатити недоплачену суму за строк з 09.07.07р. по 31.12.07р. та з 22.05.2008р. до чинного часу з урахуванням індекса інфляції щомісячних сум боргу за весь час прострочення, а також з нарахуванням 3% річних від простроченої суми, зобовязати відповідача виплачувати їй пенсію у подальшому, з дати винесення рішення суду, з урахуванням підвищення на 30% від мінімальної пенсії за віком як дитині війни, зобовязати відповідача визначити конкретну суму заборгованості, яка утворилася внаслідок недоплати йому щомісячної надбавки до пенсії 30% згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року №2195-ІV, та проіндексувати щомісячні суми боргу за весь час прострочення, а також з нарахуванням 3% річних від простроченої суми, з 09.07.07р. по 31.12.07р. та з 22.05.2008р. по теперішній час. Крім цього просила суд поновити строк позовної давності за даним позовом, як пропущений з поважних причин, оскільки вона дізналася про порушення прав від інших постраждалих від порушень, тільки після отримання відповіді від відповідача, вона не могла знати, що відповідач порушить ст.3, ст19 Конституції України і буде порушувати її права як людини, також зазначила, що на ці правовідносини не повинні поширюватись строки позовної давнини, оскільки згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється, якщо рішеннями, діями, бездіяльністю органів влади або місцевого самоврядування порушено право власності або інше майнове право позивача. Оскільки її право власності порушено відповідачем (справи Європейського Суду з прав людини Войтенко проти України, Науменко проти України), відповідач повинен виконати свій обовязок щодо неї незалежно від строків позовної давності. Відповідно до заяви, позивачка просила розглянути справу за її відсутності (а.с.15).

Відповідач проти позову заперечував.

Постановою Розівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області щодо невиконання законодавчо визначеного обовязку здійснити за період з 29 жовтня 2008 року по 29 жовтня 2009 року перерахунок та виплату надбавки до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за період з 29 жовтня 2008 року по 29 жовтня 2009 року з урахуванням раніше проведених підвищень до пенсії «Дітям війни»за відповідний період. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Розівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2009 року, оскільки вона ухвалена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовував свої вимоги тим, що механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не визначений на законодавчому рівні, не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку він здійснюється. Посилались на неможливість застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачка заперечень на апеляційну скаргу до суду не подавала.

Постанова суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами фактично не оскаржувалась, оскільки апелянт в апеляційній скарзі не зазначав, що він не згоден з постановою в цій частині, а позивачка апеляційну скаргу до суду не подавала, тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а в частині відмовлених позовних вимог постанова суду залишається без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, має статус дитини війни, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення №114539 з відповідною відміткою в ньому (а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік від 28 грудня 2007 року щодо викладення положень ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в новій редакції.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсії дітям війни виступав мінімальний розмір пенсії за віком, який, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", вираховувався, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме : у 2008 році - статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ".

Відповідно до статті 58 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн.

Отже, право на підвищення до пенсії у розмірі, що передбачений статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2008 році у позивачки виникло з 22 травня 2008 року, тобто, з дня визнання неконституційними положень законів України про державний бюджет України на певний рік про зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на відповідний рік, а тому відповідач повинен був здійснити перерахунок та виплатити щомісячну доплату до пенсії ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року.

Проте, Управлінням Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області після 22.05.2008 року відповідне підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині війни здійснено не було.

У звязку із тим, що згідно ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до суду з адміністративним позовом, згідно ст. 100 КАС України пропуск зазначеного строку є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, на чому наполягає відповідач, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову ОСОБА_1 в задоволенні частини її позовних вимог.

Тому, враховуючи дату звернення позивачки до суду першої інстанції з адміністративним позовом, а саме, 29 жовтня 2009 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивача саме з 29 жовтня 2008 року.

Позивачка в цій частині постанову суду не оскаржила.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на перерахунок підвищення до її пенсії як дитині війни на 2009 рік. Адже, відповідно до вимог ст. 54 ЗУ Про Державний бюджет України на 2009 рік від 26.12.2008 встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається у розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Тобто, цей розмір складає 498 грн. Зміни до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2009 році не вносились, постанов Кабінетом Міністрів України, які б визначали інший порядок та розміри виплати відповідної допомоги у 2009 році - не приймалось.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобовязання управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоотримані суми щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 29 жовтня 2008 року, з урахуванням при цьому положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на певний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", на яку міститься посилання в апеляційній скарзі.

Згідно до п.2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261, Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністерства праці та соціальної політики.

Отже, посилання апелянта на відсутність встановленого на законодавчому рівні механізму визначення розміру мінімальної пенсії за віком, що застосовується при обчисленні підвищення до пенсії особам, яким встановлено статус дитина війни, визнається колегією суддів безпідставним, і не звільняє субєкта владних повноважень, а саме, Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області, діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, і ні в якому разі не є підставою для обмеження законних прав, встановлених ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни для цієї категорії осіб.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що відповідно до вимог ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком як розрахункова величина застосовується лише до правовідносин, що регулюються цим законом, і до такої категорії громадян як діти війни не застосовується, а згідно ст. 7 Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітей війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і Пенсійний фонд України не повинен нести відповідальність за позовами вказаної категорії громадян є хибними та спростовані вищенаведеними висновками.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблений судом першої інстанції висновок.

Та обставина, що в резолютивній частині оскаржуваної постанови при зобовязанні відповідача здійснити нарахування позивачці підвищення до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відсутнє посилання іще й на необхідність здійснення такого нарахування, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не може слугувати підставою для скасування, або зміни вірного по суті рішення , оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись за розясненням судового рішення або встановлення порядку його виконання.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Розівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: С.В. Сафронова