Справа № 20152/10
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2010 р. справа № 2а-1263/10/0870 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Панченко О.М.

суддів: Католікяна М.О. Кожан М.П.

при секретарі судового засідання: Красоті А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж"

на постанову: Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2010 року по справі №2а-1263/10/0870

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж"

до: Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області

третя особа: Відкрите акціонерне товариство Банк «БІГ Енергія»

про: скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж" звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом про скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про застосування фінансових санкцій та нарахування пені, посилаючись на те, що страхові внески до Пенсійного фонду України були своєчасно сплачені підприємством, але з вини обслуговуючого банку не перераховані вчасно на рахунок Пенсійного фонду.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2010 року по справі №2а-1263/10/0870 в задоволенні вимог позивача відмовлено. При цьому суд виходив з того, що виключно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»регулюються відносини, що виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадку передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачена ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»відповідальність за несвоєчасне перерахування страхових внесків покладається на страхувальника, якій має право на відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення банком строків завершення переказу коштів, встановлених п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2010 року по справі №2а-1263/10/0870 та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Заявник вважає, що фінансові санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків мають бути застосовані відповідачем до банку, з вини якого вчасно сплачені заявником грошові кошти не були перераховані на рахунок Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області.

Посилається на ч. 10 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(надалі Закон України № 1058), яким передбачений обовязок органів Пенсійного фонду застосовувати до банків фінансові санкції за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів ПФ сум страхових внесків, фінансових санкцій, зазначених у частині 9 ст. 106 Закону України № 1058. Вважає, що таким чином законодавець розмежував відповідальність платника страхових внесків та банку, оскільки за неперерахування або несвоєчасне перерахування коштів з вини банку відповідальність покладається на банк та до нього застосовуються фінансові санкції .

Посилається також на норми Закону України "Про порядок погашення зобовязань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (надалі Закон України № 2181), зокрема пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16, згідно якого за порушення строків перерахування податків, зборів (обовязкових платежів) в бюджет або у державні цільові фонди, встановлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк сплачує пеню за кожний день прострочення…, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано пп.22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»відповідно до якого при використання розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття від платника розрахункового документа на виконання. Здійснення платником будь-яких інших додаткових дій, крім подання платіжних документів, чинним законодавством України не передбачено.

Також посилається на порушення порядку застосування штрафних санкцій, оскільки в супереч нормам Закону України № 1058 та Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженою постановою Правління ПФУ від 19.12.2003 року № 21-1 (надалі Інструкція), рішення про застосування штрафів має бути прийнято на наступний день після закінчення 30-денного періоду.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання не зявився, заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі доказами, платіжні доручення № 12 від 13.01.2009 року на суму 15 000,00 гривень на перерахування страхових внесків, утриманих з громадян із заробітної плати за грудень 2008 року, та № 13 від 13.01.2009 року, на суму 235000,00 гривень внесків підприємства до Пенсійного фонду, нарахованих на заробітну плату за грудень 2008 року, подані позивачем до обслуговуючого банку «БІГ Енергія», якій є третьою особою в справі (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 50, 51), банк 13 січня 2009 року повідомив позивача про невиконання розрахункових документів через відсутність коштів на кореспондентському рахунку.

Згідно даних облікового рахунку позивача, які не оспорюють сторони, недоїмка була погашена тільки 20.03.09 року.

Оскаржуване рішення № 240 про застосування фінансових санкцій (штрафу) в розмірі 24 154,06 гривень та нарахування пені в розмірі 9 205,94 гривні прийнято відповідачем 18.09.2009 року за період з 20.01.2009 року по 20.03.2009 року.

Колегія суддів вважає, що апелянт помилково посилається на положення Закону України "Про порядок погашення зобовязань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (надалі Закон України № 2181), зокрема пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16, оскільки відповідно до преамбули цього Закону, він не регулює питання погашення зобовязань зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Щодо положень ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає, що законодавчо визначено право органів Пенсійного фонду України застосовувати одночасно фінансові санкції як до страхувальника, так і до банка, з вини котрого несвоєчасно перераховано або зараховано на рахунки Пенсійного фонду або Накопичувального фонду суми страхових внесків.

Крім того, як слід з аналізу вказаної правової норми (п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону), відповідальність страхувальника наступає не тільки у випадку несвоєчасної сплати, але і у випадку несвоєчасного перерахування страхових внесків.

Щодо проведення самого переказу грошей, то це є обовязковою функцією, яку має виконувати платіжна система (пункт 1.29 статті 1 Закону «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні») відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 зазначеного Закону.

Колегія суддів вважає, що посилання позивача на норми пп.22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»не можна взяти до уваги, оскільки поняття ініціювання переказу, яке вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання, не тотожно поняттю, визначеному п. 9 ст. 20 Закону України № 1058-ІV, за яким днем сплати страхових внесків вважається день списання установою банку суми платежу з банківського рахунку страхувальника.

Отже, не можна вважати належним чином виконаним зобовязання щодо сплати страхових внесків тільки ініціювання платником грошового переказу.

За таких обставин колегія суддів в цілому погоджується з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції правовідносинам, що склалися між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України № 1058-ІV страхувальники зобовязані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України № 1058-ІV, суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону N 1058-IV та ч. 9.3.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, в редакціях, що діяли на час виникнення права застосування адміністративно-господарських санкцій 21.04.2009 року, передбачалося наступне: у разі коли страхувальник не сплачує (не перераховує) або несвоєчасно сплачує (несвоєчасно перераховує) страхові внески, у тому числі донараховані ним самостійно або органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

при затримці їх сплати у строк до 30 календарних днів включно - 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум;

при затримці їх сплати у строк до 90 календарних днів включно - 20 відсотків зазначених сум;

при затримці їх сплати понад 90 календарних днів - 50 відсотків зазначених сум.

Рішення про застосування штрафів, зазначених у цьому підпункті, складається в залежності від терміну затримки сплати (погашення) страхових внесків:

1) при затримці до 30 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 30 календарних днів, рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі десяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки. Тобто, рішення виноситься одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 1 до 30 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

2) при затримці сплати страхових внесків до 90 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 90 календарних днів, рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі двадцяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Тобто, рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 31 до 90 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

3) при затримці сплати страхових внесків, що є більшою 90 календарних днів, рішення виноситься у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) недоїмки.

Рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період від 91 календарного дня до дня фактичного погашення всієї суми недоїмки незалежно від кількості випадків сплати за цей період.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

Таким чином, якщо платником погашено недоїмку зі сплати страхових внесків за грудень 2008 року 20.03.2009 року, то рішення про застосування фінансових санкцій мало бути прийнято не пізніше 21 квітня 2009 року тобто, по закінченні 90-денного терміну із застосуванням штрафу в розмірі 20 відсотків від фактично сплаченої суми. Проте, оскаржуване рішення прийнято 18.09.2009 року з урахуванням змін, внесених до ст. 106 Закону № 1058-IV (Закон України № 1074-VI від 05.03.2009 року, який набрав чинності 11.06.2009 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 10 відсотків від суми фактично сплаченої недоїмки.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення було прийнято відповідачем в супереч п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону N 1058-IV та п. 9.3.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України та не своєчасно.

Таким чином рішення № 240 від 18.09.2009 року не може вважатися законним і обґрунтованим, оскільки не відповідає вимогам, викладеним у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково не звернув на це уваги, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з ухваленням нової постанови, якою слід позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 196, 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж" - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2010 року по справі №2а-1263/10/0870 скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Налагоджувально-монтажне підприємство "Електропівденмонтаж" задовольнити. Рішення управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області № 240 від 18.09.2009 року про застосування фінансових санкцій та пені - скасувати.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів в порядку, визначеному ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О. М. Панченко

судді М. О. Католікян

ОСОБА_2