Справа № 38295/09
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2010 р. справа № 2а-716/09 Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Уханенка С.А.
суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України у вільшанському районі Кіровоградської області
на постанову Вільшанського районнного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2009 року по справі №2а-716/09
до управління Пенсійного Фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області
про зобов"язання виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу , -
В С Т А Н О В И Л А:
В вересні 2009 року позивач звернувся до суду з вимогами, в яких просив визнати дії відповідача неправомірними та збов"язати відповідача нарахувати та виплатити як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006 року по 01.01.2009 року згідно до вимог чинного Закону України «Про соціальний захист дітей війни»
Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2009 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, передбачене ст.6Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру, встановленого ч.1ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 30 вересня 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та ухвалити нове рішення яким відмовити позивачу в позові повністю.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни, що підтверджується відміткою в пенсійному посвідченні.
Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Суд першої інстанції вірно відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік. Так, Законом України Про державний бюджет України на 2006 рікбуло зупинено дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ОСОБА_1 України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно правових актів не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було.
Дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік .
Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнані неконституційними.
Отже, управління Пенсійного фонду України повинно було зробити перерахунок пенсії позивачу починаючи з липня 2007 року. Підстави для перерахунку за період з січня по 9 липня 2007 року були відсутні, оскільки дії відповідача щодо невиплати у цей період підвищення до пенсії ґрунтувалися на Законі України Про Державний бюджет України на 2007 рік, який діяв на той час.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач будь-яких дій, повязаних з перерахунком пенсії позивачу в частині її підвищення відповідно до положень ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни у 2007 році не здійснював, а також не проводив виплату.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач припустився бездіяльності щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.
Відповідно до підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України №107-VІ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір підвищення пенсії склав 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Тому, підстави для підвищення пенсії за період з січня по 22 травня 2008 року були відсутні, оскільки позивачу пенсія з підвищенням на 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність виплачувалася.
Проте, рішенням Конституційного суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року визнано неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»щодо викладення положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»в новій редакції.
Таким чином, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни відновлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині недоплати суми за період 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року, суд першої інстанції не вірно застосував норми процесуального права.
Так, відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.
В запереченнях на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивач звернувся з пропуском річного строку звернення до суду.
Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що строк позовної давності в даних правовідносинах не застосовується, оскільки спір пов`язаний з нарахуванням та виплатою пенсії. Проте, колегія суддів даний висновок суду вважає помилковим, оскільки ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Підвищення пенсії, щодо якої заявлені вимоги позивачем не нараховано, а тому слід застосовувати річний строк звернення до суду. Позивачем поважні причини пропуску строку не зазначені. Таким чином, в частині позовних вимог щодо задоволення за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 10.09.2008 року необхідно позивачу відмовити за пропуском строку. У зв"язку з цим виомги позивача підлягають задоволенню з 10.09.2008 року по 31.12.2008 року в межах заявлених вимог.
Доводи відповідача про відсутність виплат у зв`язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету України не може бути підставою для відмови в задоволені позовних вимог так як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обовязок перерахування та виплати пенсії з відповідними підвищеннями, в тому числі при відсутності достатніх коштів за рахунок власних з наступних їх погашенням з Державного бюджету України.
Згідно частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Колегія суддів вважає за необхідне прийняти у своїх висновках поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки саме це правове визначення застосовується виключно в діях відповідача під час визначення пенсій громадянам та їх призначення.
Положення ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною статтею, мінімального розміру пенсії за віком.
Вимоги позивача про зобов`язання відповідача надалі виплачувати соціальну допомогу є безпідставними, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникають в майбутньому.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає частковому скасуванню в частині задоволених позовних вимог. З ухваленням нової постанови про часткове задоволення даних вимог.
У зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо юрисдикції справ, пов`язаних із соціальними виплатами, який набрав чинності 10 березня 2010 року усі справи які пов`язані з призначенням, перерахунком, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг , допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації розглядаються у порядку цивільного судочинства. Згідно перехідних положень даного Закону адміністративні суди завершують розгляд справ даної категорії, провадження по яких відкрито. Тому судом касаційної інстанції є Верховний суд України, до якого і може бути здійснено оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України у Вільшанському районі Кіровоградської області задовольнити частково.
Постанову Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2009 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - в цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фодну України у Вільшанському районі Кіровоградської області щодо нездійснення в повному обсязі перерахунку та виплати підвищення до пенсії соціальної допомоги ОСОБА_1 на 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообо"язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2008 року.
Зобов"язати управління Пенсійного фонду України у Вільшанському районі Кіровградської області здійснити щомісячне нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 10 вересня 2008 року по 31 грудня 2008 року.
В решті позовних вимог - відмовити.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: С.В.Сафронова

ОСОБА_2