Справа № 37666/09
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2010 р. справа № 2а-1281/09

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Чепурнова Д.В. Суховарова А.В.

при секретарі судового засідання: Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради та Головного управління праці і соціального захисту населення в Дніпропетровській області, в якому просить визнати дії Управління праці і соціального захисту населення Жовтневого району м.Дніпропетровська протиправними, зобовязати виплатити грошову компенсацію за не отримані у 2005-2006, 2007-2008 роках санаторно-курортні путівки, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відновивши пропущений строк звернення до суду, оскільки про факт порушення його прав йому стало відомо після висвітлення зазначених фактів у пресі у звязку з ухваленням Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що їх дії у спірних правовідносинах узгоджувались із діючим на той час законодавством. Позивачу за його заявою у квітні 2009 року виплачена компенсація за невикористану путівку у2007-2008 році. Звернень позивача за отриманням компенсації за путівку за 2005-2006 роки до них не надходило.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року в задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

З даною постановою не погодився ОСОБА_1, надав до суду апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його вимоги, визнати дії відповідача неправомірними щодо невиплати йому компенсації за санаторно-курортні путівки у 2005-2006, 2007-2008 роках у сумі 2460 грн. Посилається на те, що раніше він користувався путівками для лікування у профілакторії «Гірник». За довідкою цього профілакторію середня вартість путівки за 2005-2006 рік складає 1110- грн.., за 2007-2008 рік 1600 грн. Вважає, що суд не побажав у цьому розібратись та прийняв невірне рішення. При цьому у апеляційній скарзі позивач не спростовував того факту, що із заявою про отримання компенсації за санаторно-курортні путівки за 2005-2006 роки від до відповідача не звертався.

В судове засідання в апеляційній інстанції позивач та відповідач не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення та заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник прокуратури в інтересах позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній зазначених та просив її задовольнити.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці і соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області з 15.04.2004 року як інвалід війни другої групи, а 14.08.2007 року як інвалід війни першої групи, що підтверджено посвідченнями на а.с. 5,6. та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що звернень позивача за отриманням компенсації за санаторно-курортні путівки у 2005-2006 роках до Управління праці і соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області не було, а тому компенсація за цей період не призначалась. Дії відповідача за вказаний період були правомірними і не протирічили положенням ст.. 19 Конституції України та п.3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Компенсація за санаторно-курортні путівки у 2007-2008 роках відповідачу виплачена у квітні 2009 року, у відповідності до положень діючого на той час законодавства, а саме: п.3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.2,6,7 Порядку виплати грошової компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, за бажанням інваліда замість путівки до санаторія, профілакторію або будинку відпочинку вони можуть один раз на два роки одержати грошову компенсацію.

Відповідно до пунктів 2, 6 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого Постановою КМУ №785 від 17.06.2004 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, грошова компенсація виплачується інвалідам війни та інвалідам, зазначеним в абзаці третьому частини першої статті 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань. Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Аналіз вказаних статей свідчить, що грошова компенсація замість путівки до санаторію проводиться лише за бажанням інваліда. Оскільки ОСОБА_1 такого бажання протягом 2005-2006 року не виявив, відповідної заяви до відповідача не надавав, то і дії відповідача щодо невиплати компенсації за вказаний період повністю узгоджувались з положеннями ст.. 19 Конституції України та п.3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмові у задоволенні вимог щодо неправомірності дій відповідача при виплаті суми компенсації за путівку у 2007-2008 році.

Пунктом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»передбачено право інваліда один раз у два роки за його бажанням отримати компенсацію за невикористану путівку і таке право інвалідів поновлено рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року.

Порядок виплати такої компенсації регулюється п. 7,8 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 зі змінами від 07.02.2007 року № 150, від 09.07.2008 року № 617, відповідно до якого середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінпраці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Інших законодавчих актів, які б регулювали спірні правовідносини, у зазначений період не приймалось.

У судовому засіданні встановлено, що Управлінням праці і соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області компенсація за санаторно-курортні путівки за 2007-2008 рік ОСОБА_1 виплачена у квітні 2009 року відповідно до діючого законодавства, їх дії є правомірними та не протирічать положенням ст.. 19 Конституції України.

Посилання апелянта на те, що компенсацію за путівку йому слід виплатити відповідно до середньої вартості путівки у профілакторії «Гірник»колегією суддів визнається безпідставним, оскільки не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2009 року - залишити змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її складення у повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2009 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_2