Справа № 14097/10
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2010-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2010 р. справа № 2а-83/10/0410

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Суховарова А.В. Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання: Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації

на постанову Дніпропетровського районного суду від 26 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації, в якому просила суд визнати незаконними дії відповідача, який відмовив їй у виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, стягнути з відповідача на її користь суму 7274,28грн., як суму недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з березня 2007 року по грудень 2008 року, стягнути з відповідача усі понесені нею судові витрати на юридичну допомогу та оплату судового збору (а.с.4-7). Посилалася на те, що відповідач при наданні їй вказаних видів допомоги, керувався нормативно-правовими актами, які рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнані неконституційними. Своїми діями відповідач грубо порушив її право на належний соціальний захист, передбачений Конституцією України.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 26 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації щодо нарахування, призначення та виплати ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації перерахувати ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відповідності до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та виплатити ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично сплаченою сумою державної допомоги. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування, апелянт посилався на те, що здійснював виплати вказаної допомоги у відповідності до Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік та у межах передбаченого цим законом обсягу видатків. Справу просили розглянути за їх відсутності. Вказували на пропущення позивачкою строку позовної давності, який за Кодексом адміністративного судочинства складає один рік.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачка до суду не направляла, постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10), у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Однак, п.14 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" було призупинено дію статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Абзацом 3 частини 2 ст. 56 цього ж Закону було встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач здійснював виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік згідно до вищезазначеного порядку та розмірів (а.с.8).

Проте, рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 положення абзацу третього частини другої статті 56, та п. 14 ст. 71 були визнані неконституційним та втратили чинність.

Приймаючи до уваги той факт, що ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" про зупинення дії ст. 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", втратила чинність з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача в 2007 році щодо несвоєчасного перерахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням того, що відповідач повинен був здійснити такий перерахунок саме з 09 липня 2007 року і до 31 грудня 2007 року, включно.

З огляду на вказане, посилання апелянта на те, що їх дії протягом 2007 року були правомірними, оскільки позивачці були призначені та виплачувалась вказана допомога у розмірах, передбачених Законом, а саме: ст..56 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" та п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки достовірно встановлено, що після 09 липня 2007 року відповідач не нараховував та не виплачував позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", тобто, у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року у позивачки виникло право на отримання допомоги по догляду за дитиною у розмірі прожиткового мінімуму, встановлено для дітей віком до 6 років.

В той же час, вирішуючи питання щодо клопотання позивача про застосування положень ч.1 ст.100 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачкою не пропущено строк на звернення до суду, оскільки допомога виплачувалась їй і на день звернення до суду.

Колегія суддів вважає такий висновок суду є помилковим з тих підстав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Так, відповідно до ст..99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України пропущення річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії»рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов, в якому заявлені вимоги про перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007, 2008 роки, подано позивачкою до суду 26 травня 2009 року, тобто з пропуском встановлено строку звернення до суду.

Представник відповідача подав до суду заперечення на адміністративний позов в яких наполягав на відмові у задоволенні позову, в тому числі, і з підстав пропуску позивачкою річного строку звернення до суду (а.с.15-17).

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України, суд може визнати причину пропущення строку звернення до суду поважними. В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду про захист порушених прав позивачкою в адміністративному позові нічого не наведено. В судовому засіданні будь-яких причин також не було встановлено.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивачку можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивачка вважала, що діями чи бездіяльністю порушуються її права та законні інтереси. Виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є щомісячними, а відтак позивачка знала розмір цих виплат і в разі незгоди мала право звернутися до суду. Право на звернення до суду не залежить від прийняття рішення Конституційним судом.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за 2007 рік, порушив вимоги процесуального законодавства, не застосувавши встановлений річний строк звернення з позовом до суду, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині заявлених позовних вимог.

З урахуванням часу звернення позивачки з позовом до суду (26.05.2009р.) та з огляду на те, що відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації перерахувати ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відповідності до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та виплати ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично сплаченою сумою державної допомоги - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відносно вимог позивачки задовольнити її позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки нібито недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, то в даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості з цього приводу, оскільки вказана допомога в даному разі була нарахована та сплачена в порядку та у розмірі, передбаченому Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якого мінімальний розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2008 року, повинен складати не менше 130 грн. Положення даного Закону в цій частині неконституційними не визнавалися та діяли у часі в 2008 році. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду від 26 січня 2010 року в частині задоволених позовних вимог, а саме в частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської районної державної адміністрації перерахувати ОСОБА_1 державну допомогу по догляду за ОСОБА_3 до досягнення нею трирічного віку, у відповідності до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком до 6 років на час її виплати у період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та виплати ОСОБА_1 різницю між розрахованою та фактично сплаченою сумою державної допомоги - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні цієї частини позовних вимог, у звязку з пропуском строку звернення до суду

В іншій частині постанову Дніпропетровського районного суду від 26 січня 2010 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 11 серпня 2010 року.

Головуючий: Л.М.Нагорна

Судді: А.В.Суховаров

ОСОБА_4